УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/11803/23         Головуючий у 1-й інст. Петровська М. В. 
Категорія 39                 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Григорусь Н.Й, Талько О.Б.
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №296/11803/23 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 
на рішення  Корольовського районного суду м. Житомира від 29 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Петровської М.В. 
встановив:
У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.10.2019 року у розмірі 21 875,64 грн., а також судові витрати у розмірі 2 684,00 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що 02.10.2019 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://а-bаnk.соm.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, всі основні умови кредитування доведені відповідачу, про що також свідчить його підпис в паспорті споживного кредиту за програмою «Кредитна картка». АТ «А-Банк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, у зв`язку з чим станом на 22.10.2023 року має заборгованість в сумі 21 875,64 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 14 252,72 грн. та заборгованості по відсоткам у розмірі 7 622,92 грн. З урахуванням викладеного позивач просив позов задовольнити.
Рішенням  Корольовського районного суду м. Житомира від 29 листопада 2024 рокупозовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 19.07.2021 року в розмірі 2 064,71 грн., яка складається з тіла кредиту. В задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог, АТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідачем було підписано Анкету-заяву від 02.10.2019 року, чим останній підтвердив свою згоду на те, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підписанням вказаної анкети-заяви, відповідач погодив, що повністю згоден з вказаними Умовами та Правилами, розуміє їх зміст та зобов`язується їх виконувати, зобов`язується самостійно знайомитися з усіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів на сайті банку. Також позивачем до матеріалів справи додані не лише Тарифи, а й Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені умови кредитування, строки, процента ставка, відповідальність сторін, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису. При цьому, позивач вважає, що суд безпідставно послався на правову позицію Верховного Суду, яка викладена в пеостанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки в цій справі розглядався випадок, коли Тарифи Банку не були підписані боржником, а в даному випадку відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредит, який було оформлено у відповідності Закону України «Про споживче кредитування». 
Правом подати відзив на апеляційну скаргу сторона відповідача не скористалась. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 02 жовтня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. В заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, і правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування складають договір про надання банківських послуг.
На підтвердження факту укладення договору, окрім вказаної анкети-заяви, позивач надав суду витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Окрім того, до матеріалів справи долучено Паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем електронним підписом.
Звертаючись до суду з даним позовом, Банк посилався на ту обставину, що ОСОБА_1 належним чином не виконує кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 22 жовтня 2023 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 21 875,64 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 14 252,72 грн. та заборгованості по відсоткам у розмірі 7 622,92 грн.  
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві від 02.10.2019 року відсутні відомості про встановлення плати за прострочене тіло кредиту, також в матеріалах справи відсутні докази щодо можливості його нарахування. У зв`язку з чим підстави для стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 3 644,16 грн. відсутні. Крім того, позивач не довів суми заборгованості за процентами, їх розмір та умови нарахування і стягнення сторонами не погоджувалися, що призвело до неправомірного формування заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач використав кредитний ліміт в сумі 10 308,56 грн. (14 252,72 грн. заборгованість за тілом кредиту – 3 644,16 грн. сума безпідставно нарахованої заборгованість за простроченим тілом кредиту), а повернув банку 8 243,85 грн., які неправомірно були зараховані на погашення відсотків, а не на тіло кредиту, то його заборгованість перед банком по тілу кредиту становить 2 064,71 грн., яка і підлягає стягненню на користь позивача.
Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За правилами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ч. 1 ст. 638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
В постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Із виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 слідує, що відповідач користувався кредитною карткою, виданою йому позивачем, неодноразово проводив операції зі зняття грошових коштів, придбання товарів, здійснював поповнення мобільного рахунку та декілька разів здійснив поповнення рахунку, що свідчить про визнання відповідачем факту отримання кредитних коштів (а.с.9-12).
Наявний в матеріалах справи витяг з Умов та правил надання банківських послуг передбачає можливість встановлення кредитного ліміту на платіжну картку та нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила були надані відповідачу для ознайомлення та були погоджені ним при підписанні анкети-заяви, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви містили умови щодо сплати процентів за користування кредитом, зміну процентної ставки, відповідальності за неналежне виконання умов договору саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
У самій заяві відсутня інформація про вид банківської послуги, яку відповідач мав намір отримати, тип кредитної картки, строк кредитування та відсоткову ставку.
Також Велика Палата Верховного Суду у вищезгаданій постанові від 03 липня 2019 року дійшла висновку про те, що в даному випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин положення частини 1 ст. 364 ЦК України, оскільки Умови та правила, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком з часу виникнення спірних правовідносин й до звернення позивача до суду з даним позовом, що не виключає можливості долучення кредитором до позовної заяви витягу з Тарифів та Умов у будь-яких редакціях, найбільш сприятливих для задоволення позову.
Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг та за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про порядок та відсоткову ставку, долучені до матеріалів справи Умови та правила не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору.
Надані позивачем Умови та правила, враховуючи їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником. Лише факт безпосереднього підписання позичальником Умов та правил може свідчити про прийняття ним запропонованих йому умов кредитування. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони дійшли згоди та обумовили у письмовому вигляді строк кредитування та процентну ставку.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, у вищезазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов і правил надання банківських послуг, оскільки зазначені Умови та правила становлять значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для їх розуміння.
Таким чином, при укладенні договору з відповідачем банк не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Із виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 слідує, що відповідач користувався кредитною карткою, виданою йому позивачем, неодноразово проводив операції зі зняття грошових коштів, придбання товарів, поповнював мобільний телефон та декілька разів здійснив поповнення рахунку (а.с.9-12), також проводилося автоматичне списання відсотків за користування кредитним лімітом, у розрахунку заборгованості (а.с.5) вказано, що поточна відсоткова ставка становить 44,4% , а прострочена - 81,599999999, яка не була погоджена у анкеті-заяві від 02.10.2019 року та яка підписана відповідачем (а.с.7).
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що за своєю правовою природою тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримує на руки. У неї входить тільки основний борг. Прострочене тіло кредиту є сумою яку позичальник не повернув. Отже, тіло кредиту і прострочене тіло кредиту не є тотожними поняттями.
При цьому, в підписаній відповідачем по справі ОСОБА_1 анкеті-заяві від 02.10.2019 року відсутні відомості про встановлення плати за прострочене тіло кредиту, крім того, в матеріалах справи відсутні докази можливості його нарахування.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №190/1419/19-ц (провадження №61-10096св20), від 04 листопада 2020 року у справі №720/1394/19 (провадження №61-8855св20).
Також відповідно до вищезгаданого розрахунку заборгованості відповідачем сплачено банку грошові кошти на суму 8 243,85 грн., які зараховані на погашення відсотків.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, з чим погоджується і колегія апеляційного суду, що банком не доведено суми заборгованості за простроченими тілом кредиту та процентами, оскільки їх розмір та умови нарахування і стягнення сторонами не погоджувалися.
Разом з тим, суд вважав за необхідне зарахувати 8 243,85 грн. на погашення тіла кредиту.
Оскільки відповідач використав кредитний ліміт в сумі 10 308,56 грн. (14 252,72 грн. заборгованість за тілом кредиту – 3 644,16 грн. сума безпідставно нарахованої заборгованість за простроченим тілом кредиту), а повернув банку 8 243,85 грн., які неправомірно були зараховані на погашення тіла кредиту, то його заборгованість перед банком по тілу кредиту становить 2 064,71 грн., яка і підлягає стягненню на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення заборгованості по відсоткам через підписання відповідачем простим електронним підписом Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка, спростовуються наступним.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію».
Разом із тим у даному випадку, Паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка» є підтвердженням виконання позивачем переддоговірного обов`язку, оскільки у анкеті-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку від 02 жовтня 2019 року відсутнє посилання на Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». Отже, ознайомлення відповідача з Паспортом споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта» та його підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором не дає підстав для стягнення заборгованості за відсотками, оскільки він не є документом, який складає договір про надання банківських послуг, а тому не можна вважати, що у ньому відбулася фіксація волі сторін договору. 
Решта доводів апеляційної скарги спростовується викладеним вище та додаткового правового обґрунтування не потребує. 
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення в оскаржуваній частині ухвалене судом першої інстанції без додержання норм матеріального та процесуального права, а тому суд першої інстанції законно відмовив у стягненні процентів.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишається без змін, що відповідає положенням ст. 375 ЦПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
у х в а л и в:
Апеляційну  скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 листопада 2024 року в частині відмовлених позовних вимог – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 07 квітня 2025 року.

Головуючий                                               Судді