КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
апеляційне провадження №22-ц/824/8301/2025
справа №754/12427/24

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року                                                                        м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача       Поліщук Н.В.
суддів                         Верланова С.М., Соколової В.В.,
 
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою з доповненнями  ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гринчак О.І.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
 
встановив:
 
1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів.
Вимоги позову мотивує тим, 15 квітня 2022 року позивачка та відповідач уклали шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_4 .
Спільне життя у сторін не склалось через різні характери та погляди на життя, у зв`язку з чим в провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа №754/11783/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Крім цього, у провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа №754/11988/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом із матір`ю ОСОБА_1 .
Донька після фактичного розірвання шлюбних відносин між сторонами залишилась проживати і наразі проживає разом із матір`ю у власній квартирі позивачки за адресою: АДРЕСА_1 . Мати займається повним та всебічним розвитком, надає доступ до культурних та духовних цінностей, піклується про здоров`я, водить до лікарів матеріально утримує та забезпечує всім необхідним. Натомість батько дитини після розірвання фактичних відносин став дуже рідко цікавитись життям та здоров`ям доньки, не приділяє їй достатньо часу.
Вказує, що син ОСОБА_3 є інвалідом, має хронічне захворювання підгрупи "А", синдром дауна та з дитинства через медичні показання був розміщений до дитячого закладу "Берізка", втім мати його навідувала та піклувалась, привозила ліки та одяг, тим самим перебувала поруч із сином.
З 08 травня 2024 року позивачка забрала дитину із дитячого закладу, після чого син постійно проживав із позивачкою у квартирі АДРЕСА_1 .
Оскільки дитина має стале захворювання та інвалідність, догляд за ним та його утримання постійно потребуються значних грошових витрат. Мати піклувалась та матеріально утримувала сина, купувала ліки, спеціальне харчування, водила до медичних закладів, забезпечувала одягом та всіма необхідними речами побуту.
Вказує, що відповідач 08 серпня 2024 року шахрайським способом забрав сина, та до моменту звернення до суду із цим позовом не повернув. Позивачка один раз 13 серпня 2024 року побачила дитину у жахливому стані, дитина була голодна та плакала.
Вказує, що у квартирі батька відсутні належні умови для утримання дитини-інваліда, кімната в якій перебував хлопчик тісна і заставлена різними речами.
Вказує, що донька ОСОБА_4 фактично проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, а син ОСОБА_3 після задоволення позовної заяви про визначення місця проживання дітей, також проживатиме разом з позивачкою та перебуватиме на її утриманні.
Вказує, що попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 5 000,00 гривень.
Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі від суми заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на одну дитину встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову.
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 вересня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції вказав на відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки останній проживає з відповідачем, на що вказала позивачка в позовній заяві та підтверджується стороною відповідача, а також установлено судом з наявних в матеріалах справи доказів. Тобто, станом на момент подання позовної заяви 05 вересня 2024 року, у період розгляду справи та станом на момент ухвалення цього рішення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає з батьком.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням в частині відмови у стягненні аліментів на утримання сина, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на не врахування судом першої інстанції обставин справи, не дослідження доказів, порушення норм матеріального та процесуального права.
Стверджує, що судом невірно встановлено фактичні обставини щодо того, що на підставі заяви батьків від 08 травня 2024 року ОСОБА_3 передано ОСОБА_2 , що підтверджується актом про факт передачі дитини від 08 травня 2024 року. Натомість згідно цього ж акту дитину ОСОБА_3 передано обом батькам, тому посилання суду першої інстанції на те, що дитину передано лише батьку є помилковим.
Вказує, що з серпня 2024 року відповідач утримує у себе сина не за спільною домовленістю сторін, а примусово, всупереч волі матері, без будь-якої згоди, не дозволяє останній бачитись із сином.
Піклування та турбота відповідача щодо сина зумовлена можливістю отримання відстрочки від військової служби. Справжніх батьківських почуттів відповідач не має, а дитину використовує у своїх власних корисливих цілях.
Звертає увагу, що в медичній карті стаціонарного хворого №9915 ОСОБА_3 постійним місцем проживання вказано невідому позивачці адресу - АДРЕСА_3 . Позивачці не відомо, що це за квартира, хто там проживає, які там побутові та санітарні умови та на яких підставах батько вказав зазначену адресу.
Стверджує, що за результатами розгляду справи про визначення місця проживання дітей та задоволення позовної заяви позивачки, ОСОБА_3 також проживатиме разом із позивачкою та перебуватиме на її утриманні. Оскільки ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю, він потребує постійного лікування, своєчасного оздоровлення та належного харчування.
Орієнтовний розмір витрат на професійну правову допомогу становить 6 500,00 гривень.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року у частині відмови у стягненні аліментів на утримання сина скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
18 березня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 до апеляційної скарги.
Зазначає, що у Деснянському районному суді міста Києва перебуває цивільна справа №754/11988/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з матір`ю.
Розгляд справи ще не завершено, рішення не прийнято, отже, місце проживання сина може бути визначено із матір`ю.
Вказує, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не зазначено свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 29 серпня 2017 року, в якому вказано в графі "Батько": ОСОБА_6 , вигаданого батька, оскільки відповідач та його батьки відмовились від ОСОБА_3 .
Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не установлено факту викрадення відповідачем дитини у позивачки. Судом не досліджено звукозаписи розмов, наданих позивачкою на підтвердження факту її обману. Не вказано судом про неодноразове прибуття позивачки за місцем реєстрації відповідача для побачень із сином, проте відповідач не повідомляв його місце перебування.
Судом першої інстанції не відображено того, що ОСОБА_2 надав спочатку неправдивий акт проживання від 27 серпня 2024 року, де він проживає із сином, не вказавши, що в іншій кімнаті живуть батьки пенсіонери.
Крім цього, судом першої інстанції не встановлено, що батько дитини умисно не виконував батьківських обов`язків, не дає можливості матері бачитись із сином, не зазначено про те, що позивачка з моменту народження дитини не отримувала жодних пільг.
Звертає увагу, що позивачкою подано заяву про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3 .
4. Позиція суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першоїінстанції оскаржується лише в частині відмови у стягненні аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отже в іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року колегією суддів не переглядається.
5. Фактичні обставини справи, установлені судом.
Згідно даних свідоцтва про народження НОМЕР_2 , виданого повторно 07 травня 2022 року Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . У графі "батько" значиться ОСОБА_2 (відповідач), у графі "мати" - ОСОБА_1 (позивачка) (том 1 а.с. 23).
Згідно даних свідоцтва про народження НОМЕР_3 , виданого 05 січня 2021 року Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьками дитини зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (том 1 а.с. 21).
15 квітня 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 (том 1 а.с. 22).
Згідно даних доданих позивачкою до позовної заяви роздруківок із ресурсу Судової влади убачається, що в провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебувають цивільні справи №754/11988/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей та №754/11783/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (том 1 а.с. 24-25).
У період з 04 жовтня 2017 року по березень 2022 року ОСОБА_3 постійно перебував у спеціалізованому закладі - Київському міському будинку дитини «БЕРІЗКА», в подальшому у зв`язку із воєнними діями з березня 2022 року по 08 травня 2024 року в КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини».
Згідно даних акту про факт передачі дитини від 08 травня 2024 року убачається, що ОСОБА_3 на підставі заяви батьків від 01 травня 2024 року передано особам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (том 1 а.с. 29).
З даних медичного висновку №417 від 23 травня 2024 року убачається, що ОСОБА_3 має хронічне захворювання підгрупи "А" (том 1 а.с. 27).
З даних акту обстеження умов проживання від 08 серпня 2024 року убачається, що головним спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження умов місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 . Вказано, що у квартирі створено належні умови для ведення домашнього господарства, виховання та проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (том 1 а.с. 2019-220).
Відповідно до даних акту обстеження умов проживання від 18 листопада 2024 року убачається, що головним спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження умов проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 . Із змісту акту убачається, що для дітей створені належні умови для ведення домашнього господарства та проживання дітей. Зазначено про те, що на момент проведення обстеження у квартирі була присутня лише малолітня ОСОБА_4 (том 2 а.с. 98-99).
Згідно даних акту обстеження умов проживання дитини від 17 жовтня 2024 року убачається, що за адресою АДРЕСА_4 проведено обстеження умов проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Із змісту складеного акту убачається, що за вказаною адресою створено належні умови для проживання дитини. Крім цього, за вказаною адресою проживають і мають постійне місце проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (том 1 а.с 115-116).
З даних листа Комунального некомерційного підприємства "Київська міська клінічна лікарня №2" від 26 листопада 2024 року №061/36/1442/09 убачається, що пацієнт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був доставлений КШМД в КНП "КМДКЛ №2" 07 вересня 2024 року о 00:45 годині у супроводі батька. Скарги із слів батька: слабкість, одиночні кров`янисті виділення через шлунково-кишковий зонд. Вроджений стеноз дванадцятипалої кишки (прооперований 21 серпня 2017 року). Із слів батька дитина харчується через шлунково-шишковий зонд. Стан здоров`я середнього ступеня важкості. Дитина у свідомості, продуктивному мовному контакту недоступна у зв`язку з вродженою затримкою розумового розвитку. Температура тіла 36,6 оС. 07 вересня 2024 року дитині було проведено езофагогастродуоденоскопію - ознак шлунково-кишкової кровотечі у дитини не було. Дитина знаходилась у відділенні хірургії по 10 вересня 2024 року та переведена у відділення педіатрії №2 для подальшого лікування анемії (том 2 а.с 15).
Згідно даних листа Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №4" від 14 листопада 2024 року №1399 убачається, що 23 серпня 2024 року до лікаря-педіатра ОСОБА_9 звернувся батько дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який прийшов без дитини із запитом щодо перезаключення декларації та отримання направлення на паліативну допомогу його сина. Вказано, що дитина тимчасово проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_4 (том 2 а.с. 34).
6. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Відповідно статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Одним із основоположних обов`язків батьків відповідно законодавства України та моральних засад суспільства є їхній обов`язок утримувати дитину. Утримання полягає в забезпеченні дитині розвитку та зростання з метою підготовки до дорослого самостійного життя. В окремих випадках, наприклад, у зв`язку із станом здоров`я дитини, батьки також зобов`язані докладати і інших зусиль та додаткових витрат з метою забезпечення благополуччя дитини, викликаних особливостями її стану здоров`я.
Частинами 1-3 статті 181 СК України визначено наступне:
1. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
2. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
3. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 
Аналіз положень статті 181 СК України дозволяє зробити висновок, що право на отримання / стягнення аліментів має  та особа / той з батьків, з ким проживає дитина.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в частині неповного з`ясування обставин справи, колегія суддів зазначає про таке.
Звертаючись до суду із позовом, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей. 
Проаналізувавши положення статей 180, 181, 182 СК України, можна зробити висновок, що у справах позовного провадження про стягнення аліментів до предмету доказування необхідно віднести такі обставини: наявність аліментних зобов`язань;  знаходження неповнолітньої дитини на утриманні особи, яка пред`явила вимогу про стягнення аліментів на дитину; вік дитини; наявність обставин, що підтверджують можливість стягнення аліментів в судовому порядку, а саме: відсутність домовленості між батьками щодо сплати аліментів, відсутність угоди про сплату аліментів в адміністративному порядку тощо.
У справі, що переглядається апеляційний судом, суд першої інстанції установив, що син ОСОБА_3 , як на момент подачі позовної заяви, так і на момент ухвалення оскаржуваного рішення проживає із батьком - відповідачем у справі, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина.
У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази,  які не стосуються предмета доказування.
Отже, посилання скаржниці на те, що судом першої інстанції не встановлено та не надано оцінки, щодо обману позивачки, викрадення дитини, вчинення перешкод у спілкуванні позивачки із сином, неналежний догляд за сином та нанесення відповідачем тілесних ушкоджень позивачці, тощо колегія суддів відхиляє, оскільки наведені доводи та твердження не впливають на вирішення спору про стягнення аліментів, у якому підставою для його задоволення є встановлення факту утримання дитини особою, яка пред`явила вимогу про стягнення аліментів.
Доводи апеляційної скарги про те, що майбутнім рішенням у справі №754/11988/24, яке буде ухвалене за результатами розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей місцем проживання ОСОБА_3 буде визначено із матір`ю, колегія суддів відхиляє, оскільки такі твердження не ґрунтуються на вимогах закону та суперечать частині 6 статті 81 ЦПК України, відповідно до якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, судом першої інстанції установлено ті фактичні обставини та досліджені ті докази, які безпосередньо стосуються предмету спору у цій справі.
Установивши, що син на момент ухвалення судового рішення проживає із батьком, що позивачкою не спростовувалось, суд обґрунтовано відмовив у стягненні аліментів на утримання ОСОБА_3 .
Щодо доводів апеляційної скарги в частині не вирішення судом першої інстанції клопотань про допит свідків, колегія суддів зазначає про таке.
Установлено, що матеріали справи містять клопотання про виклик свідків, зокрема, від 23 січня 2025 року та від 28 січня 2025 року. У поданих клопотання позивачка просила суд допитати як свідка ОСОБА_10 , мотивуючи тим, що ОСОБА_10 може підтвердити факт того, що саме мати дитини - ОСОБА_1 з моменту народження до 2022 року повністю займалась забезпеченням, лікуванням та вихованням сина. Крім цього, ОСОБА_10 може підтвердити факт неналежних умов проживання відповідача із сином.
У клопотанні від 27 січня 2025 року позивачка просила суд допитати як свідка ОСОБА_11 , який за твердженнями позивачки може підтвердити факт не утримання відповідачем ОСОБА_1 під час вагітності, самоусунення відповідача від виховання та утримання дітей.
Із даних протоколу судового засідання №3958089 від 28 січня 2025 року убачається, що судом першої інстанції у судовому засіданні вирішено подані клопотання про допит свідків.
Зокрема, із протоколу судового засідання убачається, що ухвалами Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року, занесеними до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання від 23 січня 2025 року про виклик свідка ОСОБА_10 відмовлено у зв`язку з тим, що остання присутня у судовому засіданні як вільний слухач, отже не може бути допитана як свідок.
У задоволенні клопотання від 27 січня 2025 року про виклик свідка ОСОБА_11 відмовлено, у зв`язку з тим, що ОСОБА_11 присутній у судовому засіданні, отже не може бути допитаний як свідок.
Клопотання від 28 січня 2025 року про виклик ОСОБА_10 залишено без розгляду, оскільки це клопотання вже розглянуто судом.
Тобто, із протоколу судового засідання убачається, що подані позивачкою клопотання вирішені ухвалами Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року, занесеними до протоколу судового засідання, отже у суду були відсутні підстави для вирішення вказаних клопотань в оскаржуваному рішенні.
До апеляційної скарги позивачкою додано: нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 від 06 квітня 2023 року (том 3 а.с 72); копію заяви ОСОБА_1 до Деснянського УП ГУ НП у місті Києві від 22 серпня 2024 року (том 3 а.с. 73); копію талону-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (том 3 а.с. 74); копію заяви ОСОБА_1 до Деснянського УП ГУ НП у місті Києві від 26 серпня 2024 року (том 3 а.с. 75); копію талону-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (том 3 а.с. 76); копію свідоцтва про народження НОМЕР_5 від 29 серпня 2017 року (том 3 а.с. 77); копію медичної картки стаціонарного хворого №9915 (том 3 а.с. 78); копії заяв ОСОБА_1 про злочини від 15 листопада 2024 року, 20 листопада 2024 року, 07 січня 2025 року, 27 лютого 2025 року (том 3 а.с.79-93); копії витягів з єдиного державного реєстру досудових розслідувань (том 3 а.с. 94-95).
Разом з цим, додавши до апеляційної скарги вказані документи, скаржницею не ставиться питання щодо їх приєднання до матеріалів справи та врахування під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
З огляду на те, що скаржницею не заявлено клопотання про приєднання вказаних документів до матеріалів справи із зазначенням поважності причин не подання таких до суду першої інстанції, колегія суддів відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України не приймає вказані документи.
Крім цього, на адресу Київського апеляційного суду 17 березня 2025 року надійшло клопотання ОСОБА_1 про виклик свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .
Вимоги поданого клопотання мотивує тим, що вказані свідки можуть підтвердити обставини щодо того, що відповідач не забезпечував вагітну позивачку, не надавав матеріальної допомоги, не піклувався про позивачку та спільних дітей, самоусунення відповідача від батьківських обов`язків.
Із матеріалів справи установлено, що позивачкою у суді першої інстанції заявлено ідентичні клопотання вказаних же осіб.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні поданих клопотань з підстав присутності останніх у залі судового засідання.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки перебування свідків у залі судового засідання під час розгляду справи до їх допиту суперечить нормам статті 230 ЦПК України.
Крім цього, колегія суддів зазначає, що обставини, які можуть повідомити ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо допомоги та піклування відповідачем за позивачкою під час вагітності та після пологів не впливають на вирішення цієї справи, оскільки, як зазначено вище,  предметом цього спору є стягнення аліментів на користь особи, з якою проживає дитина.
Таким чином, факт допомоги, піклування чи інші обставини, що мали місце в проміжку часу з 2017 року по 2022 рік, не впливають на вирішення цього спору.
З огляду на наведене, колегія суддів констатує про відсутність підстав для допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . 
Щодо тверджень скаржниці про не зазначення судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні даних про свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 29 серпня 2017 року, в якому вказано в графі "Батько": ОСОБА_6 , вигадану особу, колегія суддів вказує, що судом першої інстанції установлено фактичні обставини у справі та досліджено докази, що впливають на вирішення цього спору. При цьому, не дослідження судом першої інстанції в межах цієї справи зазначеного свідоцтва не вплинуло на правильність вирішення цієї справи.
Інші твердження скаржниці, викладені у поясненнях від 18 березня 2025 року, щодо не установлених судом першої інстанції обставин також не пливають на вирішення цього спору, предметом якого є стягнення аліментів.
Отже,  колегія суддів робить висновок, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.
Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу з доповненнями  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Деснянського районного суд міста Києва від 28 січня 2025 року в оскарженій частині залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         С.М. Верланов

В.В. Соколова