КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
апеляційне провадження №22-ц/824/7475/2025
справа №355/725/24

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року                                                                                              м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача       Поліщук Н.В.
суддів                         Верланова С.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Тюменцевою Тетяною Юріївною, на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 14 січня 2025 року, постановлену під головуванням судді Чальцевої Т.В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, про відібрання дитини та повернення у місце її проживання, -
 
встановив:
В квітні 2024 року до суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про відібрання дитини та повернення у місце її проживання.
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 14 січня 2025 року зупинено провадження у справі до закінчення правового режиму воєнного стану в Україні або звільнення відповідача ОСОБА_2 з військової служби.
Не погодившись із постановленою ухвалою, адвокатом Тюменцевою Т.Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушенням норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, що призвело до порушення прав та інтересів малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що рішенням Баришівського районного суду Київської області у справі №355/888/20 від 26 квітня 2023 року, яке набрало законної сили (з урахуванням ухвали про виправлення описки), задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Визначено місце проживання ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) із матір`ю - ОСОБА_1 .
В межах розгляду цієї справи було установлено, що ОСОБА_2 мобілізований та захищає Україну від збройної агресії рф згідно відомостей військового квитка серія НОМЕР_1 від 15 серпня 2016 року, з відміткою про те, що 17 травня 2022 року ОСОБА_2 був мобілізований.
Посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у патинові від 15 серпня 2023 року у справі № 742/2468/22 в частині того, що  невиконання одним із батьків судового рішення щодо визначення місця проживання дитини з іншим з батьків, яке набрало законної сили, відсутність законодавчого врегулювання примусового виконання рішення суду про визначення місця проживання дитини, є підставою для захисту прав позивача у порядку, визначеному статтею 162 СК України
Стверджує, що зупинення провадження у цій справі призведе до неможливості виконання рішення суду справі №355/888/20 про визначення місця проживання дитини із ОСОБА_1 (яке набрало законної сили), та, як наслідок, призведе до порушення прав та інтересів малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначає, що оскільки підставою звернення до суду із цим позовом (про відібрання дитини) стало невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, у справі №355/888/20 (про визначення місця проживання дитини),  зупинення провадження у справі №355/888/20 не допускається на підставі частини 2 статті 252 ЦПК України, отже зупинення провадження у справі за позовом про відібрання дитини та повернення у місце її проживання, яка є невід`ємною складовою захисту прав та інтересів дитини у виконанні рішення про визначення місця проживання дитини, не допускається з тієї ж причини.
Мотивуючи наведеним, просить суд скасувати ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 14 січня 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В судовому засіданні представниця ОСОБА_1 - адвокат Тюменцева Т.Ю. подану апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомляв.
Представником Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці ОСОБА_1 - адвоката Тюменцевої Т.Ю., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_2 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 17 травня 2022 року по теперішній час, що підтверджується довідкою виданої в/ч № НОМЕР_2 , а також відповідно до витягу з наказу Командира в/ч НОМЕР_2 Національної гвардії України від 17 травня 2022 року № 125 ОСОБА_2 з 17 травня 2022 року зараховано в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення, отже наявні підстави для зупинення провадження у справі за підставі пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України.
Провадження зупинено до закінчення правового режиму воєнного стану в Україні або звільнення відповідача ОСОБА_2 з військової служби.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.
З матеріалів справи установлено, що в квітні 2024 року подано позовну заяву. 
В січні 2025 року представником відповідача - адвокатом Чередніченко Н.В. подано клопотання про зупинення провадження у справі. 
Вказано, що ОСОБА_2 перебуває у складі Збройних Сил України, а тому існують підстави для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України. 
До клопотання долучено копію довідки військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України №9283 від 13 листопада 2024 року, з якої убачається, що молодший лейтенант ОСОБА_2 дійсно проходить військову службу за призовом під час мобілізації у в/ч НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 17 травня 2022 року по теперішний час (а.с.124).
Також до клопотання долучено копію витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_2 Національної гвардії України №125 від 17 травня 2022 року, з якої убачається, що молодший лейтенант ОСОБА_2 зарахований до списку особового складу військової частини як такий, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 та розпорядження командувача Національної гвардії України від 24.02.2022 №27/9/1/3/М-282т-Е прибув для проходження військової служби, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період із ІНФОРМАЦІЯ_4 на посаду головного сержанта 2-го взводу оперативного призначення 2-ї роти оперативного призначення 2-го батальйону оперативного призначення окремого загону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_5 » з 17 травня 2022 року; уважати ОСОБА_2 таким, що приступив до виконання службових обов`язків за посадою з 17 травня 2022 року із визначенням посадового окладу. Наказом установлено надбавку за виконання особливо важливих завдань під час проходження військової служби у розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років (а.с.125).
Інших документів відповідачем щодо проходження військової служби суду не надано.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Конструкція пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України дає підстави для висновку, що визначена ним підстава зупинення провадження пов`язана не із самою обставиною введення воєнного стану, а із фактом перебування сторони у справі у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Таким чином, зупинення провадження у справі до закінчення правового режиму воєнного стану в Україні є безпідставним та таким, що суперечить процесуальному закону.
Зупинення провадження по справі - це врегульоване законом й оформлене ухвалою суду тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, викликане наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розгляду справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.
Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Зупинення провадження у справі не повинно призводити до необґрунтованого затягування розгляду справи та поставлення учасників справи в стан невизначеності.
Аналіз пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України свідчить про те, що вказана норма покладає на суд імперативний обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони у складі ЗСУ або інших військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення АТО. За такого формулювання процесуального закону суд обмежений у методах для вирішення балансу інтересів при зупиненні провадження, зокрема, і у сімейних справах, де однією зі сторін є військовослужбовець. З огляду на те, що воєнний стан запроваджено на всій території України, за наявності інформації, що учасник справи мобілізований і це підтверджено належними доказами, суди всіх інстанцій зупиняють провадження у справах.
Якщо учасник справи служить у ЗСУ або інших військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення АТО, надає відповідні докази та клопоче про зупинення провадження у справі з цих підстав, у суду немає дискреції відмовити в задоволенні такого клопотання.
Проте за правилами пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України суд вправі відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження на підставі вказаного пункту за умови недоведеності факту перебування заявника у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення АТО.
Указом Президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року затверджено Порядок про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Відповідно до пункту 12 Порядку встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, переведення військовослужбовців строкової військової служби на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною 9 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Результат аналізу пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд робить висновок про те, що належним письмовим доказом для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України є наказ по особовому складу щодо заявника, виданий відповідно до пункту 12 вказаного Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі №756/3462/20, від 16 листопада 2023 року справі №756/13371/20, від 14 лютого 2024 року справі №466/8799/22.
Із наданих стороною відповідача документів убачається, що ОСОБА_2 зараховано до складу в/ч НОМЕР_2 Національної гвардії України з 17 травня 2022 року, призначено на посаду головного сержанта 2-го взводу оперативного призначення 2-ї роти оперативного призначення 2-го батальйону оперативного призначення окремого загону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». З 17 травня 2022 року відповідач приступив до виконання службових обов`язків за посадою. В наданих документах зазначено про установлений відповідачу посадовий оклад та надбавки. Підтверджено, що станом на 13 листопада 2024 року ОСОБА_2 дійсно проходить військову службу за призовом під час мобілізації у в/ч НОМЕР_2 з 17 травня 2022 року.
Інших доказів на підтвердження проходження військової служби у відповідності до вимог пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України відповідачем не надано.
Колегія суддів зауважує, що самого факту введення воєнного стану і перебування сторони на військовій службі для зупинення провадження у справі недостатньо. Сторони мають надати докази залучення особи до бойових дій, здійснення заходів з національної безпеки та оборони, переведення конкретної військової частини на військовий стан тощо, оскільки безпідставна перерва в судовому розгляді буде порушувати право на справедливий суд.
Апеляційним судом установлено, що надані відповідачем документи не містять інформації про переведення на воєнний стан або залучення до виконання завдань у зоні бойових дій військової частини, у складі якої перебуває відповідач на військовій службі, не надано підтвердження перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, №  30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).
Отже, зупинивши провадження у справі, суд першої інстанції не звернув увагу, що згідно пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України провадження у справі може бути зупинено за умови проходження служби заявником у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, та підтвердження вказаного відповідними доказами, проте у цій справі таких доказів суду не надано, а тому судом першої інстанції передчасного зроблено висновок про зупинення провадження у справі до звільнення відповідача ОСОБА_2 з військової служби.
Згідно статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції
За наведених вище обставин, ухвала Баришівського районного суду Київської області від 14 січня 2025 року підлягає скасуванню, справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Тюменцевою Тетяною Юріївною, задовольнити.
 
Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 14 січня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         С.М. Верланов

                                                                                   В.В. Соколова