ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 2201/2-303/11
Провадження № 22-ц/820/918/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Чебан О.М.,
       з участю        представника стягувача        Галюка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії приватного виконавця за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білогірського районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д.В. (далі – приватний виконавець).
Білокур С.Є. зазначив, що приватний виконавець постановою від 11 грудня 2024 року на підставі виконавчого листа Білогірського районного суду Хмельницької області №2-303/2011 від 15 листопада 2011 року відкрив виконавче провадження №76758826 про солідарне стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (далі – ПАТ АБ «Укргазбанк») заборгованості за кредитним договором. Ця постанова є незаконною, оскільки приватний виконавець відкрив виконавче провадження не за місцем проживання боржника та не за місцезнаходженням його майна, що призвело до порушення його прав.
За таких обставин ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця від 11 грудня 2024 року про відкриття виконавчого провадження №76758826; зобов`язати приватного виконавця зняти арешт з усього належного йому рухомого та нерухомого майна.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2025 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення та дії приватного виконавця відмовлено. Судові витрати віднесені на рахунок держави.
Суд керувався тим, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1  є власником квартири АДРЕСА_1 . Відтак приватний виконавець правомірно відкрив виконавче провадження за місцезнаходженням майна боржника. Оскаржувана постанова була прийнята приватним виконавцем відповідно до закону та в межах наданих йому повноважень і тому право заявника не було порушено. Вимога про зобов`язання приватного виконавця зняти арешт з усього належного боржнику рухомого та нерухомого майна також не підлягає задоволенню, оскільки ця вимога є необґрунтованою та неконкретизованою.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення скарги посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що приватний виконавець прийняв до виконання виконавчий документ щодо  ОСОБА_1  як боржника не за місцем його проживання. Таким чином постанова приватного виконавця від 11 грудня 2024 року про відкриття виконавчого провадження №76758826 є незаконною та підлягає скасуванню. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не врахував правові позиції Верховного Суду та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість скарги.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на її законність та обґрунтованість.
Приватний виконавець не висловив своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2011 року у справі №2-303/2011 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №312008/5рт від 1 лютого 2008 року в сумі 34 604 долари 70 центів США, з них: 9 824 долари 95 центів США – заборгованість по кредиту прострочена, 19 208 доларів 29 центів США – заборгованість по кредиту строкова, 5 571 долар 46 центів США – заборгованість по процентам прострочена.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №312008/5рт від 1 лютого 2008 року в сумі 44 290 грн 13 коп., з них: 28 323 грн 15 коп. – пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 15 966 грн 98 коп. – пеня за несвоєчасну сплату процентів.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 1 352 грн 52 коп. оплаченого судового збору та 95 грн 51 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
На підставі цього рішення 15 листопада 2011 року Білогірський районний суд Хмельницької області видав стягувачу виконавчий лист №2-303/2011 щодо солідарного стягнення боргу з боржника ОСОБА_1 .
У грудні 2024 року ПАТ АБ «Укргазбанк» пред`явило вказаний виконавчий лист приватному виконавцю до примусового виконання. Одночасно із заявою про відкриття виконавчого провадження та виконавчим листом ПАТ АБ «Укргазбанк» подало приватному виконавцю інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з якою ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .
Постановою приватного виконавця від 11 грудня 2024 року відкрито виконавче провадження №76758826 щодо боржника ОСОБА_3 . Того ж дня приватний виконавець виніс постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 у межах суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі – Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, є виконавчими документами, що підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону №1404-VІІІ).
В силу статті 22 Закону України від 2 червня 2016 року №1403-VІІІ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі – Закон №1403-VІІІ) про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються: виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність; інформація про офіс приватного виконавця; реквізити договору страхування відповідальності приватного виконавця, строк дії договору, інформація про страховика та страхову суму; інформація про помічників приватного виконавця (у разі їх наявності).
Як передбачено статтею 25 Закону №1403-VІІІ виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.  Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Статтею 27 Закону №1403-VІІІ визначено, що фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно зі статтею 24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника – фізичної особи, за місцезнаходженням боржника – юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Із положень статті 26 Закону №1404-VIII слідує, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
В силу пунктів 3, 5, 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за №489/20802), заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа. У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 10 Закону №1404-VIII одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
Частиною першою статті 48 Закону №1404-VIII унормовано, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).
Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Відповідно до статті 447 ЦПК України (в редакції на час звернення заявника зі скаргою) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
В силу статті 451 ЦПК України слідує, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.
Суд за результатом ухвалення рішення у справі видає виконавчий лист, який є виконавчим документом і підлягає примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень здійснюють як органи державної виконавчої служби, так і приватні виконавці в указаних законом випадках.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 21 травня 2021 року у справі №905/64/15 зазначив, що прийняття державним чи приватним виконавцем виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що державний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться на території, на яку поширюються його функції, а приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. При цьому місце виконання виконавчого документу визначається за критеріями, до яких законодавець відносить: (1) місце проживання, перебування боржника – фізичної особи, (2) місцезнаходження боржника – юридичної особи, (3) місцезнаходження майна боржника.
Отже виконавець (державний/приватний) має право прийняти до виконання подані йому виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання у разі, якщо місце проживання, перебування боржника – фізичної особи або місцезнаходження боржника – юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташоване: для державного виконавця у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби; для приватного виконавця – у межах виконавчого округу, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність та відповідно на яку розповсюджується відповідна компетенція цього приватного виконавця.
Виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, є підставою для початку здійснення виконавцем примусового виконання рішення. Оригінал (дублікат) виконавчого документа подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця разом із заявою про примусове виконання рішення.
Відповідно до Інструкції у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документу, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.
Передбачена цією нормою необхідність стягувача додати до заяви докази місцезнаходження майна боржника обумовлена необхідністю обґрунтування та доведення стягувачем виконавцю такого критерію як місцезнаходження майна боржника та лише в ракурсі того, що майно боржника знаходиться на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Зазначена норма передбачає надання стягувачем лише доказів місцезнаходження майна боржника на цій території, а не доказів фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна.
З огляду на викладене стягувач, звертаючись до виконавця із заявою про примусове виконання рішення має довести саме обставини знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, надати (додати до заяви) докази місцезнаходження майна боржника на цій території, а не докази фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна.
Чинне спеціальне законодавство, що визначає порядок пред`явлення виконавчих документів до виконання, порядок примусового виконання рішень, не містить прямої норми, яка б передбачала повноваження виконавця вчиняти на стадії вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження дії, направлені на перевірку майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна.
Отже до прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження виконавець не має права вчиняти дії, направлені на перевірку майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника. На етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або повернення виконавчого документа у виконавця відсутній будь-який механізм, передбачений чинним законодавством, спрямований на перевірку відомостей щодо стану банківських рахунків боржника.
На стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника виконавець має дослідити цей критерій не в ракурсі фактичного знаходження майна у його (зазначеному стягувачем) місцезнаходженні, а саме для встановлення обставини наявності майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, за формальними ознаками: по доданим стягувачем до заяви про примусове виконання рішення доказам місцезнаходження майна боржника на такій території. Встановлення обставин фактичної наявності майна боржника у його місцезнаходженні (зазначеному стягувачем) (у тому числі і грошових коштів) відноситься до дій виконавця з розшуку майна боржника, які вчиняються у процесі здійснення виконавчого провадження після прийняття виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження.
За результатом дослідження цих доказів виконавець приймає одне з рішень: про відкриття виконавчого провадження або про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
За відсутності доданих стягувачем до заяви доказів знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, у виконавця, який не має повноважень до відкриття виконавчого провадження вчиняти виконавчі дії, пов`язані з розшуком майна боржника, відсутні підстави приймати до виконання виконавчий документ за місцезнаходженням майна боржника.
Отже у виконавця є підстави для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника лише за наявності документального підтвердження відомостей про наявність такого майна у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.
Зібрані докази вказують на те, що ПАТ АБ «Укргазбанк» пред`явило виконавчий лист Білогірського районного суду Хмельницької області №2-303/2011 від 15 листопада 2011 року щодо стягнення в солідарному порядку боргу з боржника ОСОБА_1 приватному виконавцю до примусового виконання. Одночасно із заявою про відкриття виконавчого провадження та виконавчим листом ПАТ АБ «Укргазбанк» подало приватному виконавцю інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з якою ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .
Відтак стягувач документально підтвердив відомості про наявність нерухомого майна боржника в межах виконавчого округу приватного виконавця.
Оскільки на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець мав дослідити обставини наявності майна боржника в межах його виконавчого округу за формальними ознаками, а не за ознаками фактичного знаходження належного боржнику майна у його місцезнаходженні, то він правомірно прийняв рішення про відкриття виконавчого провадження.
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення та дії приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження відповідають вимогам закону, внаслідок чого скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Також суд правомірно керувався тим, що в порядку примусового виконання рішень приватний виконавець вправі накладати арешт на майно боржника, а оскільки рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів є невиконаним, то підстави для скасування арешту з усього належного йому рухомого та нерухомого майна відсутні.
Посилання ОСОБА_1 на неправомірність прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчого листа щодо нього не ґрунтуються на законі.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи ОСОБА_1 про порушення судом норм процесуального та матеріального права є безпідставними.
При цьому висновки суду першої інстанції не суперечать наведеним відповідачем в апеляційній скарзі правовим позиціям Верховного Суду щодо місця виконання рішення.

3.        Висновки суду апеляційної інстанції

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Білогірського районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 2 травня 2025 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Вишневський В.О.         
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 27