Справа № 161/17310/24 	Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К. 	
Провадження № 22-ц/802/490/25  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
21 травня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І., 
секретар Русинчук М.М.
з участю: представника позивача Заставного Р. А.,
представника відповідача ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 поданою його представником ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 лютого 2025 року в складі судді Костюкевича О. К.,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_7 близько 22:00 водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою «Київ - Чоп», зі сторони м. Рівне у напрямку м. Львів, на 381 км. + 400 м вказаної автодороги, в с. Тараканів Дубенського району Рівненської області допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 .. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.
За фактом вчинення ДТП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12022180000000354, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Постановою від 28 лютого 2023 року старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області Тумак І.В. кримінальне провадження за №12022180000000354 від 25.11.2022, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Вона є дружиною загиблого, смертю чоловіка їй спричинена значна та непоправна шкода, яка полягає у перенесених нею моральних стражданнях та переживаннях, які будуть переслідувати її довготривалий час,вона є особою з інвалідністю ІІ групи, а загиблий чоловік був її опорою.
Шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки, тому відповідач зобов`язаний здійснити відшкодування потерпілим незалежно від його вини.
Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
З урахуванням права трьох осіб (дружини та двох дітей загиблого) на отримання страхового відшкодування моральної шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди страховою компанією становить 80 400 гривень, на кожного потерпілого по 26 800 гривень.
Розмір страхового відшкодування моральної шкоди розрахований у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є неспівмірним із фактичним розміром заподіяної моральної шкоди, яку в загальному розмірі позивачка оцінює в 200 000 гривень.
Просила стягнути із відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 173200 гривень та судові витрати по справі.
Рішенням Ківерцівського районного суд від 17 лютого 2025 року позов задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 50000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка належить до осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілого , визначаючи розмір моральної шкоди суд урахував як характер та ступінь перенесених страждань позивачки, так і майновий стан відповідача , обставини заподіяння шкоди.
В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду змінити, стягнути на відшкодування моральної шкоди на користь позивачки 1000 грн, судові витрати визначити пропорційно до задоволених позовних вимог. Вважає, що розмір моральної шкоди завищений, позивачка не довела розрахунку саме такого розміру моральної шкоди, судом не враховано вини потерпілого в ДТП. Суд не правильно визначив розмір судового збору, який підлягає стягненню в дохід держави, оскільки при зверненні до суду належав до сплати судовий збір у розмірі 1732.00грн.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача спростовує аргументи апеляційної скарги, вважає, що судом першої інстанції було враховано обставини дорожньо-транспортної пригоди, майновий стан відповідача та визначено розумний і справедливий розмір відшкодування.
Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено такі обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_7 близько 22:00 водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою «Київ - Чоп», зі сторони м. Рівне у напрямку м. Львів, на 381 км. + 400 м вказаної автодороги, в с. Тараканів Дубенського району Рівненської області допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 .. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. За фактом вчинення ДТП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12022180000000354, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Постановою від 28 лютого 2023 року старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області Тумак І.В. кримінальне провадження за №12022180000000354 від 25.11.2022, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України
ОСОБА_2 - дружина загиблого ОСОБА_4 , також позивачка є особою з інвалідністю ІІ групи.
Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату вчинення ДТП, була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідач ОСОБА_3 є студентом денної форми Приватного вищого навчального закладу «Академія рекреаційних технологій права» з 20 вересня 2023 року.
Згідно із довідкою Тараканівської сільської ради Дубенського району від 14.11.2024, ОСОБА_3 являється жителем АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; батько ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; брат ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; брат ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; брат ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; сестра ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.58). Крім цього, відповідач є з багатодітної сім`ї, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_2 .
Згідно з інформацією з ДРРП на нерухоме майно №403960262 від 15.11.2024 нерухоме майно у власності ОСОБА_3 не перебуває.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави , в решті рішення суду залишити без змін з таких мотивів.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до пункту першого частини другої статті 1167 ЦПК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Суд першої інстанції, встановивши, що позивачка є дружиною загиблого унаслідок ДТП ОСОБА_4 , дійшов правильного висновку на підставі приписів статей 23, 1167, 1168 ЦК України про обгрунтованість заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди відповідачем, який керуючи транспортним засобом AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.
Колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди та вважає, що такий розмір відповідає вимогам справедливості, розумності, а також співмірності, ураховуючи майновий стан потерпілого та обставини дорожньо-транспортної пригоди. 
Доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення розміру відшкодування моральної шкоди з посиланням на відшкодування позивачці страховою компанією моральної шкоди в розмірі 26800 грн. не узгоджуються з положеннями статті 1194 ЦК України, яка передбачає право на відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, якщо виплаченої страховою компанією суми відшкодування недостатньо для повного відшкодування заподіяної шкоди.
На думку колегії суддів доводи позивачки про те, що визначений для відшкодування страховою компанією розмір відшкодування моральної шкоди в межах, встановлених законом,є неспівмірним та недостатнім виходячи з того, що моральна шкода була заподіяна смертю чоловіка, тобто непоправними та незворотніми обставинами.
Доведеність обставин смерті потерпілого в ДТП ОСОБА_4 унаслідок наїзду транспортного засобу під керуванням відповідача ОСОБА_3 є доказом заподіяння позивачці моральної шкоди, право визначити розмір грошового відшкодування належить позивачці, тому аргументи апеляційної скраги про недоведеність заявлених вимог є неспроможними.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачка не була визнана потерпілою в кримінальному провадженні не впливає на правильність ухваленого судом рішення, оскільки реалізація позивачкою, як дружиною загиблого, права на відшкодування моральної шкоди, гарантовано статтею 1168 ЦК України незалежно від наявності статусу потерпілої в кримінальному провадженні.
Інші доводи апеляційної скарги, які стосуються розміру визначеного судом відшкодування моральної шкоди зводяться лише до переоцінки доказів, встановлених обставин справи та до заперечень висновків суду, тому на правильність оскарженого рішення не впливають.
Разом з тим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо завищеного розміру судового збору, який належало стягнути з відповідача в дохід держави та доходить висновку, що рішення місцевого суду в цій частині необхідно змінити з таких підстав.
Відповідно до положень пункту першого частини першої Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб станови 3028 грн, тому 0.4 відсотка розміру -1211.20 грн.) - мінімально встановлений розмір судового збору у спорах майнового характеру. 
Ціна позову 173200 грн, тому 1 відсоток ціни позову становить 1730 грн, що є вищим від 0.4 відсотка прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у зв`язку з чим при зверненні до суду належало до сплати судовий збір у розмірі 1730 грн.
Відповідно до приписів пункту третього частини першої статті статі 141 ЦПК України, в разі часткового задоволення позовних вимог судовий збір стягується з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.
Відсоток задоволених позовних вимог становить 28,868 %, тому з відповідача в дохід держави належить стягнути 499 грн. 85 копійок судового збору (173200Х28.868 %).
Ураховуючи, що суд першої інстанції допустив помилку при визначенні судового збору, на що вказав відповідач в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору на підставі статті 376 ЦПК України необхідно змінити, стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 499,85 грн. удового збору.
Керуючись статтями 367, 368, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів 
ухвалив:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 поданою його представником ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 лютого 2025 року в цій справі в частині визначення судового збору змінити.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 499 грн. 85 копійок судового збору.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: