ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 травня 2025 року           справа №237/3672/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г.,
секретар судового засідання – Кобець К.В.,
за участю: позивача - ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому  судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 9 жовтня 2024 року у справі № 237/3672/24 (головуючий І інстанції Ліпчанський С.М.) за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 2 роти 4 Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Турівенка Олега Ігоровича, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,-

                                                                   В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до інспектора взводу 2 роти 4 Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Турівенка Олега Ігоровича (далі – відповідач 1), Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (далі – відповідач 2) про визнання протиправною та скасування постанови серії БАД № 501656 від 21.08.2024 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2024 року позов задоволено:
- визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 501656 від 21.08.2024 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.;
- справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія серія БАД № 501656 від 21.08.2024 року, стосовно позивача про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрито.
 Департамент патрульної поліції не погодився з рішення суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову через порушення норм матеріального, процесуального права.
Апелянт зазначив, що відповідачі у цій справі статусу юридичної особи не мають, інспектор взводу 2 роти 4 Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Турівенко Олег Ігорович є працівником відокремленого підрозділу, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції - є відокремленим структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції та безпосередньо йому підпорядковуються. 
Належним відповідачем у справі є саме Департамент патрульної поліції, враховуючи вимоги п. 8 ч. 1ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 1-4 Положення про Департамент патрульної поліції, затверджений наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року № 73.
Крім того, суд в порушення ст. 174 КАС України не надіслав на адресу відповдіачів жодних процесуальних документів та копії позову з додатками.
Також, суд неповно з`ясував обставин, оскільки позбавив відповідачів права надати будь-які матеріали щодо предмету позову.
Позивачем подані заперечення на апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції, в яких вважає, що вона подана неналежною стороною. Не сплачено судовий збір, не заявлені вимоги щодо обґрунтувань підстав звільнення або інших поважних підстав.
Доказів поважності пропуску строків на апеляційне оскарження апелянт не надає (апелянт не є належною стороною у справі).
Згідно зі ст. 57 КАСУ представником у суді може бути адвокат чи законний представник. У справах незначної складності та в інших випадках, визначених КАСУ, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 КАСУ має адміністративну процесуальну дієздатність (жодного доказу до апеляційної скарги не додається). 
В дорученні відсутні посилання на представництво або інші процесуальні дії саме у першому апеляційному адміністративному суді, представництво інтересів відповідача 1: інспектора взводу 2 роти 4 Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Турівненко Олега Ігоровича та відповідача 2: Управління патрульної поліції в Полтавській області (взагалі зміст доручення не має жодної конкретики в яких саме провадженнях та справах може приймати участь апелянт і яке відношення має до оскаржуваного рішення). 
Органом Національної поліції у цій справі є Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, від імені якого діяв інспектор Турівненко О.І. уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення. Тому апеляційне провадження необхідно закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 305 КАС України, а також з інших вище наведених підстав.
Департаментом патрульної поліції подано додаткові пояснення, в яких він наголошував на правильності своїх доводів, які викладені в апеляційній скарзі. 
Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, вивчив доводи апеляційної скарги, заперечень на апеляційну скаргу, додаткових пояснень Департаменту патрульної поліції, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення, виходячи з наступного.
Постановою інспектора взводу 2 роти 4 Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Турівенка О.І. серії БАД № 501656 від 21.08.2024 року на позивача накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.
Позов в цій справі пред`явлено до інспектора взводу 2 роти 4 Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Турівенка Олега Ігоровича, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції.
Спірним при апеляційному перегляді є, зокрема, з`ясування належного відповідача у цій справі.
За п. 7-1 частини другої статті 255 КУпАП передбачено, що у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-20 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.
Згідно з ч. 3 статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
За ст. 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Згідно зі ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (частини 1 та 2ст.222 КУпАП).
При цьому, приписами ч.1 ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.
Згідно з ч.1 ст.15 «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.
Отже, зазначеними нормами передбачено повноваження посадових осіб органів національної поліції  з розгляду справи про адміністративні правопорушення.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Суд апеляційної  інстанції враховує, в розумінні норм п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, інспектор взводу 2 роти 4 Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Турівенко О.І. є суб`єктом владних повноважень в цій справі.
Таким чином, позивачем заявлено позов до належного відповідача. 
Щодо доводів позивача, викладених в запереченнях на апеляційну скаргу про несплату судового збору апелянтом, пропуск строку звернення з апеляційною скаргою та відсутність повноважень на подання апеляційної скарги в цій справі у представника Департаменту патрульної поліції, апеляційний суд враховує наступне.
Згідно зі ст. 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
У справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.
Органи або інші особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, представляють у суді їх посадові особи, крім випадків, коли такі органи та особи є стороною чи третьою особою у справі.
Одна й та сама особа може бути одночасно представником або декількох позивачів, або декількох відповідачів, або декількох третіх осіб на одній стороні, за умови відсутності конфлікту інтересів між ними.
Стаття 59 КАС України передбачає документи, що підтверджують повноваження представників
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи.
За ч. 3 цієї статті довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.
Згідно з ч.ч. 7, 8 цієї статті у разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог закону та Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.
За ст. 60 КАС України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.
Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.
Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суду шляхом подання письмової заяви.
У разі припинення повноважень представника на здійснення представництва особи у справі він не може бути у цій самій справі представником іншої сторони, третьої особи на іншій стороні або третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору.
Підстави і порядок припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності та відмови представника від наданих йому повноважень визначаються Цивільним кодексом України. 
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником юридичної особи Департаменту патрульної поліції, ідентифікаційний код 40108646, є Жуков Євгеній Олександрович. 
За довіреністю у порядку передоручення Жуков Євгеній Олександрович (РНОКПП – НОМЕР_1 ), на підставі довіреності , виданої ДЕПАРТАМЕНТ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ (ЄДРПОУ – 40108646), уповноважив, в порядку передоручення, КАЛІНОВСЬКУ ОЛЕСЮ ГРИГОРІВНУ (РНОКПП – НОМЕР_2 ) представляти інтереси ДЕПАРТАМЕНТ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ в судах України (в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи. Довіреність видана без права передоручення іншим особам. Довіреність дійсна до моменту її скасування.
Також, згідно долученої до апеляційної скарги довіреності № 23585/41/3/01-2023, виданою 22.12.2023 року Департаментом патрульної поліції (довіритель) в особі начальника Департамент патрульної поліції Жукова Є.О., Каліновську Олесю Григорівну – начальника сектору правового забезпечення Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, уповноважено, зокрема, оскаржувати в апеляційному порядку рішення суду. Строк дії довіреності – до 31.12.2024 року.
Апеляційну скаргу подано Каліновською О.Г. 05.12.2024 року засобами поштового зв`язку, тобто в період дії наданих їй повноважень згідно вищезазначених довіреностей.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про подання апеляційної скраги повноважною особою.
Щодо строку апеляційного оскарження, апеляційний суд враховує наступне.
За приписами ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України  апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У ч. 2 цієї статті зазначено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.
Ухвалою апеляційного суду від 16.01.2025 року поновлено Департаменту патрульної поліції строк на апеляційне оскарження рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 09 жовтня 2024 року у справі №237/3672/24. 
Цією ухвалою суду встановлено наступне.
Апелянтом було подано клопотання про поновлення процесуального строку, обґрунтовуючи причини пропуску посиланням на ненадходження оскарженого рішення суду на адресу апелянта та те, що про прийняте рішення стало відомо лише 25.11.2024 року після звернення ОСОБА_1 щодо виключення з відомчих баз даних НПУ інформації про притягнення його до адмінвідповідальності за ознаками ч. 1 ст. 122 КУпАП.
13 січня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшли матеріали адміністративної справи № 237/3672/24.
При дослідженні матеріалів справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 09 жовтня 2024 року на офіційну електронну адресу або на поштову адресу Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції. 
Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Дослідивши матеріали справи та доводи зазначені у клопотанні, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. 
Крім того, є хибними посилання позивача на несплату апелянтом судового збору, що спростовується матеріалами справи - згідно платіжної інструкції № 43155 від 10.12.2024 року апелянтом сплачено судовий збір в сумі 908,40 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд враховує наступне.
Постановою інспектора взводу 2 роти 4 Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Турівенка О.І. серії БАД № 501656 від 21.08.2024 року встановлено, що 13.08.2020 о 09:30:00 у Полтавській області с. Решетилівка АД М-03 Київ-Харків-Довжанський 306 км водій, керуючі ТЗ рухався зі швидкістю 87 км/год, при цьому перевищив, встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 37 км/год. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху ТЗ TRUCAM LTI20/20 TC 008425, чим порушив п. 12.4. ПДР.
Згідно п. 12.4 Правил дорожнього руху (надалі по тексту - ПДР України) у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
За ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність,  яка  посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. 
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити.
Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.
Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 73 КАС України).
Відповідно до ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд першої інстанції, скасовуючи спірну постанову відповідача, виходив з того, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем  ОСОБА_1  адміністративного правопорушення та правомірності винесення оскаржуваної постанови. До матеріалів справи не надано носій, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення (в даному випадку - прилад ТruCAM чи його носій даних), який відповідно до вимог вищенаведених норм Закону є оригіналом такого електронного доказу. При цьому, інших належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення відповідачем не надано та матеріали справи не містять.
Колегія суддів не погоджує такі висновки суду, з таких підстав.
В матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення відповідачів про розгляд цієї справи, так само, відсутні відомості щодо надіслання на адресу відповідачів копії позову з додатками.
Згідно з ч.2 ст. 194 КАС України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
За ст. 174 КАС України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251 цього Кодексу.
Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів (крім випадків, якщо позивачем є суб`єкт владних повноважень, а також якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет).
Таким чином, суд першої інстанції позбавив органи поліції надати належні докази щодо порушення позивачем п.12.4 ПДР, чим грубо порушив вимоги зазначених статтей КАС України.
Суд зазначає, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UA-МІ/1-2903-2012, а законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Більше того, така процедура як сертифікація взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України. Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 5 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік.
Проведення перевірки передбачено Порядком проведення перевірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 року № 193.
Міжповірочний інтервал для вимірювача швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM становить 1 рік згідно Переліку засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 437 від 05.04.2012 року. 
Згідно з експертним висновком державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 15.12.2013 року № 04/05/02-1179/ВС1 в лазерному вимірювачі швидкості транспортних засобів TruCam ІІ LTІ 20/20 правильно реалізовано криптографічний алгоритм цирфрування AES, відповідно до ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015, з довжиною ключа 128 біт.
Згідно з копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29490, виданого Державним підприємством «Укрметртестстандарт» від 21.11.2023 року та чинного до 21.11.2024 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 № ТС008425, відповідає вимогам технічної документації на вимірювач.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про достовірність результатів засобу вимірюваної техніки TruCam II LTI 20/20 ТС0084252, яким було зафіксовано факт перевищення швидкості руху позивачем.
Згідно з ч. 2 ст 40 Закону України «Про Національну поліцію»  інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.
Водночас, суд зазначає, що в даному випадку порушення позивачем ПДР зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCam в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ч. 2 ст 40 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні відносини.
Факт порушення позивачем п. 12.4 ПДР підтверджується фото з сертифікованого приладу TruCam, доданого до апеляційної скарги, на якому зафіксовано, що транспортний засіб позивача рухався в межах населеного пункту зі швидкістю 87 км/год, ліміт - 50 км/г.
Роздруківка з приладу TruCAM має географічні координати отримані за допомогою GPS.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку що відповідач довів законність постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, складеної відповідачем відносно позивача, а наявні в справі докази вказують на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а отже, відповідачем, який діяв у межах наданих повноважень та у визначений законом спосіб, правомірно притягнуто його до адміністративної відповідальності.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що факт вчинення позивачем зазначеного правопорушення підтверджено належними та допустимими доказами.
На підставі встановлених обставин та аналізу вищенаведених норм КУпАП та ПДР в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність спірної постанови відповідача, внаслідок чого позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Щодо судових витрат.
За ч.ч. 1-3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Отже, правовою підставою для відшкодування судових витрат позивачу (судовий збір, правнича допомога), який не є суб`єктом владних повноважень, є задоволення позову (часткове задоволення).
В даному випадку у задоволені позову відмовлено, тому відсутні правові підстави для розподілу судових витрат у цій справі щодо позивача.
Також, не підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору на користь відповідача, оскільки КАС України передбачено тільки відшкодування судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз. 
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що внаслідок  порушення норм процесуального права,  неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції  дійшов помилкового висновку про задоволення позову, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 72-77, 195, 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -          

                                                         П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.
Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 9 жовтня 2024 року у справі № 237/3672/24 за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 2 роти 4 Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Турівенка Олега Ігоровича, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови - скасувати.
Прийняти нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора взводу 2 роти 4 Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Турівенка Олега Ігоровича, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.
Повний текст постанови складений та проголошений в судовому засіданні 28 травня 2025 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                           А.А. Блохін

                                                                                                  Е.Г. Казначеєв