УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №283/449/25 Головуючий у 1-й інст. Хомич В. М. 
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого          Павицької Т.М.,
суддів Борисюка Р.М., Талько О.Б.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін м. Житомирі цивільну справу №283/449/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Хомич В.М. в м. Малині,
в с т а н о в и в :

         У лютому 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи його тим, що 10.12.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_2 за допомогою веб-сайту (navse.in.ua) уклали електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1315-1340, який разом з Правилами відкриття кредитної лінії, паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідач була попередньо ознайомлена. Відповідно до умов договору відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 2800 грн, строк кредитування - 300 днів, базовий період – 14 днів, знижена процентна ставка - 2,5% в день, стандартна процентна ставка - 3% в день. Відповідач належним чином не виконувала своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, процентів, а тому станом на 16.01.2025 за нею утворилась заборгованість в розмірі 25452 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 2800,00 грн та прострочена заборгованість за нарахованими процентами 22652,00 грн. Разом з тим кредитодавцем  було прийнято  рішення про  можливість застосування  до позичальника Програми лояльності  для споживачів  фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 13412,00  грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором  в розмірі 12040,00  грн. Відтак, Товариство просило стягнути із ОСОБА_1 не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом  – 2800,00 гривень, прострочену заборгованість за нарахованими процентами – 9240,00 гривень, що разом становить 12040,00 грн та судові витрати. 
Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2025 року позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1315-1340 від 10.12.2023 у розмірі 12040,00 грн. Судові витрати ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у розмірі 2422,40 грн компенсовано за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що стягнуті відсотки за користування кредитом є непропорційно великою сумою компенсації понад 3,3 рази вартості отриманого кредиту та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, а також суперечить вимогам ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», щодо неприпустимості в становлення у договорі несправедливих умов. Вказує, що у положеннях кредитного договору вказано не чіткі положення стосовно строку повернення кредиту, зокрема міститься 2 дати погашення кредиту 14 днів та 300 днів, що призводить до різного тлумачення та розуміння договору, зокрема позичальником. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту отримання відповідачем коштів за вищевказаним кредитним договором. Додана до позовної заяви довідка не є первинним документом, що підтверджує здійснення господарської операції з переказу грошових коштів на рахунок відповідача, оскільки не відповідає вимогам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також суперечить Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, яка затверджена Постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 за №163. Створені позивачем документи не містять інформацію про розмір заборгованості не є належним доказом фактичного отримання коштів відповідачем або здійснення розрахункових операцій в її інтересах.
20 травня 2025 року ТОВ «Укр Креди Фінанс» подало відзив на апеляційну скаргу у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Малинського районного суду Житомирської області від 10.04.2025 залишити без змін. Вказує, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Зазначає, що в «особистому кабінеті» відповідач отримав гіперпосилання для ознайомлення з Офертою щодо укладення договору. Оферта, що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у Правилах надання споживчих кредитів, що є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення клієнту. Тобто, відповідач попередньо ознайомився з Договором та Правилами надання споживчих кредитів, Паспортом споживчого кредиту Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1315-1340 (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України, які складають єдиний договір в якому визначаються всі його істотні умови. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. На виконання та у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор C8441, для підписання кредитного договору № 1315-1340 від 10.12.2023 року, шляхом надсилання його на мобільний номер телефону вказаний у заявці відповідачем. Таким чином, як зазначено вище, один з дозволених Законом підписів було використано при укладенні кредитного договору № 1315-1340 від 10.12.2023 між позивачем та відповідачем. Зазначає, що на підтвердження укладання кредитного договору № 1315- 1340 від 10.12.2023 року відповідачем з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було надано до суду електронний доказ (роздруківка тексту кредитного договору), підписаний одноразовим ідентифікатором «C8441». Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Статтею 5 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що до фінансових платіжних послуг належать такі послуги, зокрема, послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Отже, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до вищевказаної ліцензії виданої «Укр Кредит Фінанс». Таким чином, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Оскільки, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь-який первинний бухгалтерський документ по рахунку ОСОБА_2 є неможливим. Законом України від 03.11.2016 р. № 1724- VIII, який набув чинності з 03.01.2017, з визначення поняття первинного документа, наведеного в ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», було виключено слова «та підтверджує її здійснення». Отже первинними документами саме з метою доказування в судових спорах можна вважати будь-який документ, що підтверджує реальність здійснення господарської операції, хоча він таким може й не бути в розумінні бухгалтерського обліку. На підтвердження цього в матеріалах справи містяться такі документи: довідка про перерахування суми кредиту № 1315-1340 від 10.12.2023 року, довідка АТ КБ «Приват Банк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та розрахунок заборгованості за договором 1315-1340 від 10.12.2023 року, станом на 16.01.2025 року. Відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу Відповідача), але відповідно до вищенаведених Постанов Правління Національного банку України Позивач не може повністю зазначати та зберігати у документах номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. На підтвердження перерахування відповідачу коштів, до суду надано довідку про перерахування суми кредиту № 1315-1340 від 10.12.2023 року, а також лист (довідку) АТ КБ «Приват Банк», які містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача із маскою, а саме, НОМЕР_1 . Більш детальна інформація про перерахування грошових коштів, саме ОСОБА_2 по договору № 1315-1340 від 10.12.2023 зазначена у довідці про перерахування суми кредиту № 1315-1340 від 10.12.2023 року (наявна в матеріалах справи). Таким чином, лист (довідка) про перерахування коштів від АТ КБ «Приват Банк» щодо видачі кредиту ОСОБА_2 за договором № 1315-1340 від 10.12.2023 року та довідка про перерахування суми кредиту № 1315-1340 від 10.12.2023 року є достовірними і належними доказами перерахування відповідачу коштів у загальній сумі 2 800,00 грн. Звертає увагу суду, що базовий період – строк (період) протягом якого боржник (позичальник) буде сплачувати саме відсотки за користування кредитом (в даному випадку – 14 днів), який він сам обирає при заповнення заявки на отримання грошових коштів. А строк кредитування – строк на який видаються грошові кошти позичальнику, якими він може користуватися (в даному випадку – 300 днів). Таким чином, при заповненні заявки на отримання грошових коштів відповідач сам обрав базовий період, а саме 14 днів, протягом якого він буде сплачувати саме відсотки. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» детально було описано інформацію як щодо базового періоду, так і щодо строку кредиту (строку кредитування), оскільки кредитним договором та Правилами відкриття кредитної лінії чітко розмежовано ці поняття. За період з 10.12.2023 року по 20.01.2024 року (включно) - нарахування процентів відбувалось за зниженою процентною ставкою, яка становить 2.5% за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору. За період з 21.01.2024 року по 04.10.2024 року (включно) - нарахування процентів відбувалось за стандартною процентною ставкою у розмірі 3 % за кожен день користування кредитом, у зв`язку з виникненням у відповідача простроченої заборгованості. Після закінчення строку кредитування, а саме після 04.10.2024 року нарахування процентів за користування кредитом було зупинено, що також відображено в розрахунку заборгованості. Тобто позивачем нараховувались проценти у відповідності до умов договору, та у строк визначений договором. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» вбачається, що товариством не здійснюється будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а відтак і відсутні порушення норм закону, що визначені в п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно наданого розрахунку заборгованості, Товариство здійснює лише нарахування по процентам (згідно п. 4.10. та п. 10.1. договору) за користування кредитом в строк договору (згідно п. 4.12. Договору), що погоджений між сторонами.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, тому позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне..
За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Як вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_2 в електронній формі було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1315-1340 на суму кредиту 2800,00 грн, строк кредитування- 300 днів, стандартна процентна ставка 3,00 відсотки за кожен день користування кредитом. Базовий період – 14 днів, знижена процентна ставка - 2,5% в день. 
Вказаний кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи веб-сайту ТОВ «Укр Кредит Фінанс», який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.
ОСОБА_2 підписала договір про відкриття кредитної лінії №1315-1340, а також Паспорт споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором С8441.
На виконання умов кредитного договору АТ КБ «Приват Банк» перераховано ОСОБА_2 коштів у розмірі 2800,00 грн, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» про перерахування суми кредиту через платіжну систему LiqPay та довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту №1315-1340 від 10.12.2023 на картку № НОМЕР_1 .
Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів доходить висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_2 .
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. 
При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Згідно розрахунку заборгованості станом на 16.01.2025 розмір заборгованості за кредитним договором №1315-1340 від 10.12.2023 становила 25452,00 грн.
Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТО «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості.
Відтак, заборгованість ОСОБА_2 становить 12040,00 грн та складається із: 2800,00 грн – заборгованість за кредитом; 9240,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками.
Відповідно до частини 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 вказано, що відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідно до кредитного договору та паспорту споживчого кредиту, позивач обґрунтовано нараховував проценти у розмірі 2,5% під час користування коштами у пільговий період (14 днів) та 3,00% під час користування кредитними коштами у базовий період, які погоджено сторонами та в межах строку, визначеного договором, що відображено у розрахунку заборгованості.
Отже, розмір нарахованих процентів за договором про відкриття кредитної лінії №1315-1340 від 10.12.2023 повністю узгоджується із розрахунком заборгованості долученим позивачем до матеріалів справи та умовами кредитного договору.
Доказів, які б спростовували правильність наданого Товариством розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано.
Тому колегія суддів вважає, що вказаний розрахунок заборгованості є належним доказом, котрий узгоджується з умовами кредитного договору, з якого вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих і не погашених відсотків відповідачем.
Крім того, відповідно до вищезазначеного розрахунку штраф та комісія стосовно ОСОБА_2 не нараховувались.
Твердження відповідача про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявні розширені розрахунки заборгованості, які містять детальний розпис нарахованої заборгованості, відповідно до графіку погашення кредиту, з вказівкою на щомісячні платежі, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати здійснення платежів позичальником.
Доказів, які б спростовували правильність наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_2 не надала.
Нормами Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 04 липня 2018 року №75 (далі Положення №75) встановлено основні вимоги щодо бухгалтерського обліку та бухгалтерського контролю, щодо змісту та форми первинних документів під час здійснення операційної діяльності в банках України.
Відповідно до пунктів 59, 61 та 62 Положення №75, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях регістри, зокрема, особові рахунки та виписки з них, які повинні містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контр-розрахунок». До апеляційної скарги не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контр-розрахунку.
Щодо посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, що розмір заборгованості по нарахованим відсоткам за несвоєчасно виконані зобов`язання є несправедливим у розумінні ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», то таке посилання є помилковими, оскільки проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, умовами кредитного договору та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розуміння п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів».
Слід зазначити, що статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.
Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак, дана норма стосується щодо вимог про нарахування неустойки (пені, штрафу) яку позивач не нараховував.
Таким чином, апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_2 на порушення позивачем статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
На підтвердження перерахування ОСОБА_2 коштів у розмірі 2800,00 грн, у матеріалах справи наявна довідка АТ КБ «Приватбанк» про перерахування суми кредиту через платіжну систему LiqPay та довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту №1315-1340 від 10.12.2023, які містять номер особистого електронного платіжного засобу відповідача із маскою, а саме, № НОМЕР_1 .
Згідно норм статті 46 Закону України «Про платіжні послуги»: а) порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами НБУ; б) виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону; в) надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників г) надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією зобов`язаний перевірити в платіжній інструкції відповідність: - номера рахунку отримувача та коду отримувача (коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України/податкового номера або серії (за наявності) та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); або - унікального ідентифікатора отримувача. д) надавач платіжних послуг отримувача зараховує кошти за платіжною операцією на рахунок отримувача лише у разі, якщо зазначена у пункті 1 або 2 цієї частини інформація, яку він перевіряє відповідно до вимог цієї частини, відповідає тій інформації про отримувача, що зберігається у такого надавача платіжних послуг. У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг отримувача має право: 1) зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного отримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення; 2) не уточнювати номер рахунку та/або код отримувача. У такому разі надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення. 
Зважаючи на вищенаведені норми Закону про платіжні послуги у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась. 
Таким чином, перерахування кредитних коштів відбувалось на картковий рахунок вказаний ОСОБА_2 під час заповнення заявки.
Відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить.
Також не може бути підставою для відмови у позові те, що подані ТОВ «Укр Кредит Фінанс» докази на підтвердження суми боргу не є документами первинного бухгалтерського обліку.
Оскільки товариство не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.
При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.
Відтак, суд першої інстанції зробив правильні висновки із встановлених обставин, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до ч. 13  ст. 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді