ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                          
 
28 травня 2025 року
м. Київ
 
справа № 348/1239/15-ц
провадження № 61-2359св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого -Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ; 
відповідачі: Надвірнянська міська рада Івано-Франківської області, приватна фірма «Імпорт-експорт-Люкс», ОСОБА_2 ;
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Лотоцького Михайла Васильовича на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2024 року у складі судді Міськевич О. Я. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Максюти І.О., Бойчука І.В., Василишин Л.В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У липні 2015 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, приватної фірми «Імпорт-Експорт-Люкс» (далі - ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс») в особі власника  ОСОБА_3 про визнання сантехнічного вузла таким, що збудований самочинно, та заборону його роботи, визнання рішення міської ради, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу недійсними, визнання права користування земельною ділянкою.
Позовна заява обґрунтована тим, що на підставі договорів купівлі-продажу 
від 06 травня 1996 року та від 21 червня 2013 року вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . 
У зв`язку із придбанням за договором купівлі-продажу у 2013 року вищевказаного нерухомого майна, а тому до неї перейшло право користування земельною ділянкою, площею 0,0184 га. 
Рішенням Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області від 30 жовтня 1997 року № 394 їй було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0505 га, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель
по АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення міської ради 21 грудня 1997 року їй видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0321 га, для обслуговування частини належного їй житлового приміщення. Інша частина земельної ділянки, площею 0,0184 га знаходилась у користуванні попереднього власника квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_4 .
Поруч з її будинком ПФ ««Імпорт-Експорт-Люкс» побудовано сантехнічний вузол (громадську вбиральню). Вузол зведено на земельній ділянці, що не була виділена для цієї мети у встановленому законом порядку, з істотним порушенням будівельних норм і правил. Отже, на її думку, відповідно до статті 376 ЦК України
є самочинним будівництвом і особа, яка його здійснила, не набуває права власності на нього. 
Рішенням виконавчого комітету Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області від 12 червня 2008 року №669 приміщенню сантехнічного вузла присвоєно адресний номер АДРЕСА_3 . Вирішено оформити право власності на вказане приміщення за ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс». На підставі вказаного рішення міського ради 30 червня 2008 року приватна фірма отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно. 22 травня 2015 року нежитлове приміщення (сантехнічний вузол) відчужено ОСОБА_2 . Враховуючи, що 
ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» не могло набути право власності на сантехнічний вузол, відповідно, укладений договір купівлі-продажу не породжує будь-яких правових наслідків.
У червні 2014 року вона зверталась до Надвірнянської міської ради 
Івано-Франківської області із заявою про передачу їй у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0184 га. Заява не була вирішена, земельна ділянка у власність чи у користування їй не передана. За час розгляду цієї справи рішенням Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області від 09 вересня 2015 року 
№ 2397-53/2015 вирішено оформити (зареєструвати) право комунальної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0186 га, що розташована на АДРЕСА_3, за територіальною громадою м. Надвірна в особі Надвірнянської міської ради для влаштування пішохідного переходу загального користування з 
АДРЕСА_6 до АДРЕСА_3. Вважала, що земельна ділянка, 
площею 0,0186 га, входить до складу переданої їй у приватну власність земельної ділянки, площею 0,0505 га, вказаним рішенням фактично вилучено належну їй земельну ділянку з її користування.
Посилаючись на викладене, з урахуванням збільшення позовних вимог, 
 ОСОБА_5 просила суд: 
- визнати сантехнічний вузол, розташований на 
АДРЕСА_1 , який належав ПФ «Імпорт-експорт-Люкс» (власник ОСОБА_3 ), таким, що збудований самочинно, та заборонити його роботу;
- визнати недійсним рішення Надвірнянської міської ради від 12 червня 2008 року № 669 «Про присвоєння адресного номера та оформлення права власності 
на приміщення сантехнічного вузла на АДРЕСА_3 у м. Надвірні 
Івано-Франківської областіза ПФ «Імпорт-експрт-Люкс»;
- визнати недійсним рішення Надвірнянської міської ради від 09 вересня 2015 року 2397-53/2015 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення 
у комунальну власність територіальної громади м. Надвірна земельної ділянки, площею 0,0186 га, на АДРЕСА_3 б/н для влаштування пішохідного переходу загального користування з АДРЕСА_6 до АДРЕСА_3» та повернути у її власність вказану земельну ділянку;
- визнати недійсним свідоцтво про право власності від 13 червня 2018 року про належність сантехнічного вузла, розташованого на АДРЕСА_3 
у м. Надвірній Івано-Франківської області, ПФ «Імпорт-експорт-Люкс», власником якої є ОСОБА_3 ;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (приміщення сантехнічного вузла) від 22 травня 2015 року, який укладений між
ПФ «Імпорт-експорт-Люкс» та ОСОБА_2 ;
- визнати за нею право користування присадибною земельною ділянкою, площею 0,0184 га, для обслуговування житлового будинку по 
АДРЕСА_1 .
Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області
від 11 листопада 2015 року до участі у справі як співвідповідача залучено 
ОСОБА_2 .
 
Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
Справа розглядалася судами неодноразово
Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області
від 10 серпня 2018 року у задоволенні позову   ОСОБА_6 відмовлено.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 залишено без задоволення. Рішення Надвірнянського районного суд Івано-Франківської області від 10 серпня 2018 року залишено без змін.
Суди виходили з того, що сантехнічний вузол побудований на земельній ділянці, яка 
у встановленому законом порядку закріплена за ПФ «Імпорт-експорт-Люкс». Спірна земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності. Позивачка проєкт не розробляла, а тому їй у приватну власність передана бути не може. 
ПостановоюВерховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_7 задоволено частково.
Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (провадження № 348/1239/15-ц).
Верховний суд виходив із того, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку і земельної ділянки під ним, а тому вона має право на земельну ділянку для розміщення і обслуговування її житлового будинку у відповідному розмірі.  
Останнім рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області 
від 18 березня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що прийняте органом місцевого самоврядування рішення від 30 жовтня 1997 року про передачу у приватну власність земельної ділянки, площею 0,0505 га, відповідно до якого  ОСОБА_8 оформила право власності лише на 0,0321 га, не вичерпало свою дію. Після прийняття зазначеного рішення межі земельної ділянки, площею 0,0184 га, під будинком не було встановлено, державного акта на вказану частину земельної ділянки не видавалось. Отже, у позивачки не виникло право власності на земельну ділянку площею 0,0184 га.
Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, площею 0,0184 га, виготовленої на замовлення ОСОБА_1 у 2014 році, 
не затверджена органом місцевого самоврядування. Право на оформлення земельної ділянки під частиною будинку виникло після укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна та набуття права власності на це майно у 2013 році, проте позивачка станом на день розгляду спору не скористалась відповідним оформленням права власності.
Земельна ділянка, площею 0,0184 га, відноситься до земель житлової громадської забудови комунальної власності територіальної громади м. Надвірна в особі Надвірнянської міської ради і нікому не передавалась у власність або 
у користування. Таким чином суд не може самостійно вирішити питання про передачу земельної ділянки, площею 0,0184 га, у користування, оскільки 
це відноситься до повноважень органу місцевого самоврядування, а тому  ОСОБА_8 не довела порушення своїх прав щодо користування земельною ділянкою. Інші позовні вимоги є похідними від права користування земельною ділянкою, тому задоволенню не підлягають. 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 вересня 
2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката 
Лотоцького М. В. залишено без задоволення. Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2024 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 , оформивши право приватної власності на нерухоме майно № 2 по 
АДРЕСА_1 , може оформити право користування на земельну ділянку у спосіб, визначений законом, шляхом подання відповідної заяви до органу місцевого самоврядування, отримання відповідних рішень та виготовлення відповідного проєкту. Площа земельної ділянки у розмірі 0,0145 га не перевищує граничних розмірів площі земельної ділянки, яка передається громадянам для обслуговування житлового будинку і споруд та 
у сукупності з площею ділянки, яка передавалась у власність у 1997 році, буде становити 0,0466 га.
ОСОБА_1 не надано доказів перетинів з іншими ділянками, існування перешкод у зверненні до міської ради з метою отримання відповідного рішення про передачу земельної ділянки у користування, як і відсутні докази, що побудова 
ПФ «Імпорт-експорт-Люкс» приміщення сантехнічного вузлаперешкоджає їй 
в оформленні права користування земельною ділянкою під належним їй на праві приватної власності житловим приміщенням.
Суд апеляційної інстанції виходив із відсутності порушених прав ОСОБА_1 щодо оформлення права користування земельною ділянкою під належною їй на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_4 . Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові. 
Апеляційний суд посилався на відповідну практику Верховного Суду в якій висловлено правову позицію про те, що у справах про знесення самочинного будівництва позивач зобов`язаний довести не лише факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника квартир у житловому будинку, співвласника будинку, власника (співвласника) чи користувача земельної ділянки таким самочинним будівництвом. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі представника ОСОБА_1 - адвокат Лотоцький М. В., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, прийняти нову постанову про задоволення позову за всіма заявленими позовними вимогами. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лотоцького М. В., з підстав, передбачених пунктами 1, 4, частини другої статті 389 ЦПК України у вищевказаній справі. Витребувано матеріали з суду першої інстанції.
У травні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2025 року справу за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, ПФ «Імпорт-експорт-Люкс», ОСОБА_2 про визнання майна самочинним, визнання рішення міської ради, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу недійсними, визнання права користування земельною ділянкою призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Лотоцького М. В. мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги, що 30 жовтня 2008 року міською радою надано дозвіл ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» на розробку проєкту документації на право користування земельною ділянкою для сантехнічного вузла на майдані АДРЕСА_1 , а 28 липня 2009 року між Надвірнянською міською радою та ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» укладено договір оренди землі цієї земельної ділянки. 
ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» почала будувати сантехнічний вузол (туалет) у 1996 році, а земельна ділянка під його будівництво була надана в оренду лише 28 липня 
2009 року, відповідно, сантехнічний вузол працював без дозвільних документів протягом 16 років. Станом на 30 липня 1996 року поштової адреси: АДРЕСА_1 , не існувало, а був проїзд для автомобілів та пожежних машин у двір, тому відповідно до статті 376 ЦК України така будівля є самочинною. 
Будівельники ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» знищили залізну огорожу біля житлового будинку, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , довжиною 16 метрів, частина сантехнічного вузла була побудована на земельній ділянці останньої. Для підтвердження вказаних підстав було надано відповідно експертизу, яка була виготовлена на замовлення позивача.
Реалізуючи своє право на користування земельною ділянкою, площею 0,0184 га, 
у порядку статей 120, 121 ЗК України, ОСОБА_1 у 2014 році звернулася до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про виготовленя технічної документації з землеустрою. Проте, Надвірнянська міська рада не погоджує виділення їй земельної ділянки, площею 0,0184 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_1 не проти влаштування пішохідного переходу, але не на її власній земельній ділянці, так як такий пішохідний перехід може проходити по колишній проїзній частині (дорозі).
Відповідно до статті 147 ЗК України підстави та порядок примусового відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності визначаються законом.
Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не захистили право 
ОСОБА_1 на мирне володіння майном (стаття перша Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права).
З урахуванням наведеного, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням всебічності, повноти та об`єктивності. Вказує проте, що відповідачами у цій справі є неодноразовий та діючий мер м. Надвірна, народний депутат України ОСОБА_10 та його родина.
Посилалась на відповідну практику Верховного Суду. 
 
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
У квітні 2025 року від ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що судами попередніх інстанцій повно встановлено обставини справи, застосовано відповідні норми матеріального права, надано їм належну правову оцінку, внаслідок чого ухвалено законні та обґрунтовані судові рішення. Спірна земельна ділянка виділялася органом місцевого самоврядування для облаштування сантехнічного вузла, тобто він збудований на земельній ділянці, що була відведена в установленому порядку для цієї мети. Об`єкт нерухомості збудовано при наявності документів, які давали право виконувати будівельні роботи і доказів про те, що об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил матеріали справи не містять, зокрема і доказів про порушення прав позивачки.
У квітні 2025 року від Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області  надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що, виходячи із змісту статей 118, 123 ЗК       України, громадянин зацікавлений у відведенні йому земельної ділянки у власність чи користування має розробити проєкт землеустрою щодо її відведення, а не технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж. 
Підставою для виготовлення проєкту має бути рішення органу місцевого самоврядування. ОСОБА_1 у 2014 році розробила технічну документацію без відповідного дозволу власника землі. Позивач не надала доказів того, що вона у порядку статті 123 ЗК України зверталась до відповідних органів місцевого самоврядування про отримання земельної ділянки у користування і їй було відмовлено. Вважають доводи касаційної скарги необґрунтовані. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Відповідно до реєстраційного посвідчення Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації, на підставі договору купівлі-продажу від 06 травня 
1996 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира 
АДРЕСА_5 
(том 1, а. с. 5).
Рішенням Надвірнянської міської ради від 30 липня 1996 року № 253 надано дозвіл 
ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» на проведення проєктних і пошукових робіт на АДРЕСА_3 для будівництва сантехнічного вузла (туалету). Закріплення ділянки в натурі виконати після проведення проєктних робіт. Також замовника зобов`язано до початку будівництва одержати у міського архітектора містобудівний паспорт, вимоги якого врахувати при будівництві споруди (том 1, а. с. 97).
Головним архітектором м. Надвірна від 20 серпня 1996 року затверджено архітектурно-планувальне завдання на проєктування сантехнічного вузла на АДРЕСА_3, (том 1, а. с. 101).
У 1996 році головою виконавчого комітету Надвірнянської міської ради Комісією 
у складі представників: міськвиконкому, санепідслужби, пожежної служби, інспекції по охороні довкілля, проєктної організації, інженерних служб (водопостачання 
і водовідведення, теплопостачання, електропостачання, радіофікації, телефонізації, газифікації, ДАІ), головного архітектора м. Надвірна, землевпорядника та замовника складено та затверджено акт вибору земельної ділянки для будівництва сантехнічного вузла на АДРЕСА_3 у м. Надвірна (том 1, а. с. 98).
Рішенням виконавчого комітету Надвірнянської міської ради від 30 жовтня 
1997 року № 394 передано громадянам у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства тощо згідно додатку НОМЕР_3. У пункті 16 вказаного додатку зазначено ОСОБА_1 , розмір закріпленої земельної ділянки, площею 0,0505 га, за будинком АДРЕСА_1 та передачу 
у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель (том 1, а. с. 45-46).
Відповідно до рішення Надвірнянської міської ради від 30 жовтня 1997 року № 394 ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на землю, відповідно до якого у приватну власність передано земельну ділянку,
площею 0,0321 га, що розташована по АДРЕСА_6 . 
Із плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акта на право приватної власності встановлено, що земельна ділянка, площею 0,0184 га, перебувала 
у спільному користуванні співвласників даного житлового будинку, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який був власником квартири 
АДРЕСА_4 (том 1, а. с. 15).
Рішенням виконавчого комітету Надвірнянської міської ради від 12 червня 
2008 року № 669 здійснено адресне впорядкування та присвоєно приміщенню сантехнічного вузла адресний номер: АДРЕСА_3 . Також вирішено оформити за ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» право власності на вказане приміщення, загальною площею 27,7 кв. м. На підставі рішення про реєстрацію права власності від 30 червня 2008 року ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Адреса об`єкта: АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 61, 62).
25 червня 2008 року Комунальним підприємством «Івано-Франківське ОБТІ» проведено технічну інвентаризацію збудованого об`єкта нерухомості та виготовило технічний паспорт на сантехнічний вузол на площі Шевченка 10-а у м. Надвірна. Згідно технічного паспорта роком побудови нежитлового приміщення зазначено 2002 рік (том 1, а. с. 113-116).
Рішенням Надвірнянської міської ради від 30 жовтня 2008 року № 1944-ХХVШ/2008 ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» надано дозвіл на розробку технічної документації щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою, площею 0,0131 га, на АДРЕСА_3 для обслуговування приміщення сантехнічного вузла за рахунок земель житлової та громадської забудови, які використовуються у комерційних цілях. Виготовлення технічної документації відповідачем було замовлено у МП «Геоінформ».
Головним архітектором м. Надвірна та Управлінням земельних ресурсів у Надвірнянському районі надано позитивні висновки щодо можливості передачі спірної земельної ділянки для обслуговування сантехнічного вузла.
Рішенням Надвірнянської міської ради від 30 квітня 2009 року затверджено технічну документацію щодо складання документа, який посвідчує право користування земельною ділянкою, площею 0,0131 га, (земельно-кадастровий номер 2624010100:01:001:0275), що розташована на АДРЕСА_3 ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс». Вирішено надати приватній фірмі вказану ділянку в оренду терміном на 5 років для обслуговування сантехнічного вузла. Зобов`язано ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» у місячний термін оформити договір оренди земельної ділянки та 
у п`ятнадцятиденний термін з дня укладення договору оренди земельної ділянки провести його державну реєстрацію у відповідності до вимог чинного законодавства (том 1, а. с. 129). 
28 липня 2009 року між Надвірнянською міською радою та ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» укладено договір оренди землі № 29/07/09, який зареєстрований у Надвірнянському райвідділі Івано-Франківської філії ЦДЗК, про що у Державному реєстрі вчинено запис від 20 серпня 2009 року № 040930700212 (том 1, а. с.121-122).
Рішенням виконавчого комітету Надвірнянської міської ради від 19 листопада 
2012 року № 401 за висновками та рекомендаціями постійної депутатської комісії міської ради з питань будівництва та архітектури, відповідно до статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», затверджено схему пішохідного переходу з 
вул. Шептицького до АДРЕСА_3, на земельній ділянці загальною площею 0,0218 га (том 1, а. с. 90).
Відповідно до договору купівлі-продажу від 21 червня 2013 року ОСОБА_1 
є власником квартири АДРЕСА_4 . Отже вона є власником житлового будинку 
АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 6).
Як власник житлового будинку АДРЕСА_1 , у червні 
2014 року ОСОБА_1 звернулась до Надвірнянської міської ради із заявою про передачу їй у власність земельної ділянки, площею 0, 0184 га, яка була 
у користуванні ОСОБА_4 , але на день розгляду справи її заява не вирішена та земельна ділянка не передана у власність чи у користування (том 1, а. с. 14).
У 2014 році ОСОБА_1 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), 
площею 0,0184 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території будинку 
АДРЕСА_1 , яка не затверджена органом місцевого самоврядування 
(том 1, а. с. 151-153).
Рішенням Надвірнянської міської ради від 26 лютого 2015 року № 2157-48/2015 затверджено рішення виконавчого комітету Надвірнянської міської ради 
від 19 листопада 2012 року № 401 «Про затвердження схеми влаштування пішохідного переходу з АДРЕСА_6 до АДРЕСА_3». Надано територіальній громаді м. Надвірна в особі Надвірнянської міської ради дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для влаштування пішохідного переходу загального користування з АДРЕСА_1 до АДРЕСА_3, за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності (том 2, а. с. 57).
16 березня 2015 року між Надвірнянською міською радою та ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Гуменюком Р. В., зареєстровано у реєстрі за № 277 (том 1, а. с. 117).
У довідці відділу Держземагества у Надвірнянському районі від 22 квітня 2015 року, станом на 01 січня 2013 року про надання у власність у межах норм безоплатної приватизації земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку на території Надвірянського району зазначено, що ОСОБА_1 
на підставі рішення виконавчого комітету Надвірнянської міської ради від 30 жовтня 1997 року № 394 видано Державний акт на право приватної власності на землю 
від 29 грудня 1997 року ІП-ІФ № 042474, площею 0,0321 га, по АДРЕСА_6 ; на підставі рішення Надвірнянської міської ради від 30 жовтня 
1997 року № 406 видано Державний акт на право приватної власності на землю 
Ш-ІФ032693 від 29 грудня 1997 року, площею 0,1216 га, по 
АДРЕСА_7 ; на підставі рішення Надвірнянської міської ради від 30 жовтня 
1997 року видано Державний акт на право приватної власності на землю 
від 14 листопада 2002 року, серія Р1 №191358, площею 0,1000 га по
АДРЕСА_8 (том 1, а. с.181).
Відповідно до план-схеми земельної ділянки по АДРЕСА_1 , 
а також суміжних земельних ділянок із зазначенням усіх будівель та споруд ділянок, виготовленої сертифікованим інженером-геодезистом ОСОБА_9 ділянка 
НОМЕР_3 , площею 0,0321 га, надана ОСОБА_1 у приватну власність 
у 1997 році; ділянка № НОМЕР_1 , площею 0,0145 га, перебуває у комунальній власності 
і знаходиться частково під квартирою АДРЕСА_4 , інша частина призначена для обслуговування будинку та не передана у власність 
чи користування, немає жодних перетинів із іншими земельними ділянками 
і спорудами; ділянка № НОМЕР_2 , кадастровий номер 2624010100:01:001:0276, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , не межує з ділянками, які є у власності ОСОБА_1 та у фактичному користуванні (том 4, а. с. 61).
22 травня 2015 року між ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Івасик Ю. Ю., зареєстрований у реєстрі за №252, відповідно до умов якого продавець продав, а покупець придбала приміщення сантехнічного вузла, що знаходиться на АДРЕСА_1   (том 1, а. с.47-48).
Розглянувши проєкт землеустрою щодо відведення у комунальну власність територіальної громади м. Надвірної земельної ділянки, площею 0,0186 га, на АДРЕСА_3, для влаштування пішохідного переходу загального користування з АДРЕСА_1 до АДРЕСА_3, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21 серпня 2015 року, 
№ НВ-260134142012, керуючись статтями 12, 79-1, 123, 134 ЗК України, Надвірнянська міська рада ухвалила рішення 09 вересня 2015 року № 2397-53/2015, яким затвердила проєкт землеустрою щодо відведення у комунальну власність земельної ділянки, площею 0,0186 га, на АДРЕСА_3 для влаштування пішохідного переходу загального користування з АДРЕСА_1 до АДРЕСА_3 (том 2, а. с.59).
Відповідно до матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність підтверджується, що ОСОБА_1 не є суміжним землекористувачем спірної ділянки. Ділянка відведена із земель запасу житлової та громадської забудови комунальної власності м. Надвірна (том 2, а. с.58, 63, 66).
Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28 листопада 2016 року № 0056/11-2016, виготовленого на виконання ухвали Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2016 року, при будівництві нежитлового приміщення (сантехнічного вузла) за адресою: АДРЕСА_3 , власник - ОСОБА_2 , істотні відхилення від проєкту, що суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб не виявлені. У процесі дослідження об`єкта експертизи виявлено, що при будівництві були частково порушені архітектурні, санітарні, екологічні та протипожежні норми (том 1, а. с.209-220).
 
2.    Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Лотоцького М. В. підлягає частковому задоволенню. 
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим 
є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Земельне законодавство базується на принципах, зокрема, забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави і забезпечення гарантій прав на землю (пункти «б», «ґ» статті 5 ЗК України).
Земля є унікальним обмеженим базисним природним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Тому розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частини перша, друга статті 116 ЗК України).
Згідно з підпунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (частина п`ята статті 116 ЗК України).
Відповідно до пункту «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 га.
Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.
У частині шостій статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.
Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
За вимогами частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування.
Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання 
(стаття 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
До виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (пункт 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради. (частина друга статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
У частині першій статті 71 цього Закону України «Про місцеве самоврядування 
в Україні» зазначено, що територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.
Європейський суд з прав людини встановив, що статтю 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 
1950 року можна застосувати до захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави та розраховувати на певний стан речей (рішення від 23 жовтня 1991 року в справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland)).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 грудня 2019 року у справі 
№ 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) виснувала, що майнове право, 
яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна 
як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, 
та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
При повторному розгляді, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що земельна ділянка, площею 0,0184 га, відноситься до земель житлової громадської забудови комунальної власності територіальної громади м. Надвірна в особі Надвірнянської міської ради, нікому 
не надавалась у власність або у користування, а до повноважень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування належить вирішення питання передачі земельних ділянок у володіння, дійшов висновку про те, що зобов`язання судом органів місцевого самоврядування внести певні зміни до рішення міської ради за відсутності відповідного волевиявлення таких органів є порушенням його виключної, передбаченої Конституцією України, компетенції на здійснення права власності та управління землями, яке підлягає захисту.
Верховний суд не погоджується із такими висновками судів попередній інстанцій.
При попередньому перегляді справи Верховний Суд вже вказував про те, що частина земельної ділянки, яка надана сільською радою у власність ОСОБА_1 знаходиться під домоволодінням, належним на праві власності позивачці, а тому вона має право на земельну ділянку для розміщення і обслуговування будинку 
у нормативно визначеному розмірі на місцевості, де він розташований. Тобто позивачка має право на частину земельної ділянки у розмірах не більше встановлених частиною другою статті 67 ЗК України, що не було враховано судами.
ОСОБА_1 зазначала, що рішенням міської ради від 1997 року їй передано 
у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0505 га, розташована за адресою:  АДРЕСА_1 , на якій знаходиться її домоволодіння. Їй видано державний акт на право приватної власності 
на земельну ділянку, площею 0,0321 га, для обслуговування частини належного 
їй житлового приміщення. Інша частина земельної ділянки, площею 0,0184 га, знаходилась у користуванні попереднього власника квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_4 . Придбавши за договором купівлі-продажу у 2013 року вищевказане нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 , до неї перейшло право користування земельною ділянкою, 
площею 0,0184 га. 
У 2014 році ОСОБА_1 подала до органу місцевого самоврядування технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, площею 0,0184 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_1 . Проте інженер землевпорядник Надвірнянської міської ради не погоджує їй виділення земельної ділянки. 
Оскаржуваними рішеннями міської ради та оспорюваним договором і свідоцтвом порушено її права власності на вказане майно, так як на їх підставі суміжну земельну ділянку, площею 0,0186 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , яка накладається на її земельну ділянку передано в оренду, а згодом - у власність ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс», у подальшому продано ОСОБА_2 .
За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.
Наведений підхід підтверджується також і ретроспективним аналізом норм законодавства щодо переходу прав на земельну ділянку у випадку відчуження права власності на нерухоме майно. Радянське законодавство оперувало терміном «основні фонди». Термін «нерухомість» і класифікація майна на нерухоме та рухоме були відображені в Основах цивільного законодавства Союзу РСР і республік 
від 31 березня 1991 року (введених в дію з 01 січня 1992 року). Так, відповідно до частини другої статті 4 цих Основ майно поділяється на нерухоме та рухоме; до нерухомого майна належать земельні ділянки і «все, що міцно з ними зв`язано», як-от: будівлі, споруди тощо, а до рухомого належить майно, переміщення якого можливе без неспіврозмірної шкоди його призначенню.
Стаття 30 ЗК Української РСР (1991 року) в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду. Стаття 120 ЗК України (у чинній редакції), 
стаття 377 ЦК України (у чинній редакції) також передбачають припинення права власності чи користування земельною ділянкою та перехід такого права до особи, що набуває право власності на нерухоме майно. Щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 04 грудня 
2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.17), від 05 грудня 2018 року у справі 
№ 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц 
(пункт 42)).
Крім того, Верховний суд звертає увагу на такі суттєві порушення судами норм процесуального права. 
Як у позові (том 1, а. с. 4, том 2, а. с. 3), в апеляційній скарзі (том 2, а. с. 10-11), так і в касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить задовольнити такі позовні вимоги: 
- визнати сантехнічний вузол, розташований на 
АДРЕСА_1 , який належав ПФ «Імпорт-експорт-Люкс» (власник ОСОБА_3 ), таким, що збудований самочинно, та заборонити його роботу;
- визнати недійсним рішення Надвірнянської міської ради від 12 червня 2008 року № 669 «Про присвоєння адресного номера та оформлення права власності 
на приміщення сантехнічного вузла на АДРЕСА_3 у м. Надвірні 
Івано-Франківської областіза ПФ «Імпорт-експрт-Люкс»;
- визнати недійсним рішення Надвірнянської міської ради від 09 вересня 2015 року 2397-53/2015 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення 
у комунальну власність територіальної громади м. Надвірна земельної ділянки, площею 0,0186 га, на АДРЕСА_3 б/н для влаштування пішохідного переходу загального користування з АДРЕСА_6 до АДРЕСА_3» та повернути у її власність вказану земельну ділянку;
- визнати недійсним свідоцтво про право власності від 13 червня 2018 року про належність сантехнічного вузла, розташованого на АДРЕСА_3 
у м. Надвірній Івано-Франківської області, ПФ «Імпорт-експорт-Люкс», власником якої є ОСОБА_3 ;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (приміщення сантехнічного вузла) від 22 травня 2015 року, який укладений між
ПФ «Імпорт-експорт-Люкс» та ОСОБА_2 ;
- визнати за нею право користування присадибною земельною ділянкою, площею 0,0184 га, для обслуговування житлового будинку по 
АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. 
У пункті 1 частини п`ятої статті 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються: висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог.
Відповідно до підпункту в) пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням: мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.
Постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, резолютивної частини із зазначенням: висновку суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги (підпункт а) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПУ Країни).
У порушення наведених імперативних норм процесуального права ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції не вирішили позовних вимог ОСОБА_1  про: 1) визнати сантехнічний вузол, розташований на 
АДРЕСА_1 , який належав ПФ «Імпорт-експорт-Люкс» (власник ОСОБА_3 ), таким, що збудований самочинно, та заборонити його роботу; 2 визнати недійсним рішення Надвірнянської міської ради від 12 червня  2008 року № 669 «Про присвоєння адресного номера та оформлення права власності на приміщення сантехнічного вузла на АДРЕСА_3 у м. Надвірній 
Івано-Франківської області за ПФ «Імпорт-експрт-Люкс»; 3) визнати недійсним рішення Надвірнянської міської ради від 09 вересня 2015 року 2397-53/2015 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення у комунальну власність територіальної громади м. Надвірна земельної ділянки, площею 0,0186 га, на АДРЕСА_3 б/н для влаштування пішохідного переходу загального користування з АДРЕСА_6 до АДРЕСА_3» та повернути у її власність вказану земельну ділянку; 4) визнати недійсним свідоцтво про право власності від 13 червня 2018 року про належність сантехнічного вузла, розташованого на АДРЕСА_3 у м. Надвірній Івано-Франківської області, ПФ «Імпорт-експорт-Люкс», власником якої є ОСОБА_3 ; 5) визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (приміщення сантехнічного вузла) від 22 травня 2015 року, який укладений між ПФ «Імпорт-експорт-Люкс» та ОСОБА_2 .
Щодо наведених позовних вимог взагалі відсутні мотиви судів. Посилання районного суду про похідність позовних вимог є помилковим, так як, наприклад, вимога про визнання правочину недійсним жодним чином не може бути похідною від вимоги щодо права на землю. Інші позовні вимоги теж не є похідними від цієї вимоги.   
Вказані вище обставини свідчать про неповне встановлення судами першої та  апеляційної інстанцій фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, порушення норм процесуального права, а тому рішення суду першої та постанова суду апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Верховний Суд уважає, що доводи касаційної скарги є обґрунтованими, а висновки суду попередніх інстанцій є помилковими.
Згідно з вимогами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи 
в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. У силу наведеного Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити власне судове рішення. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Враховуючи, що внаслідок неповного дослідження та оцінки зібраних доказів судами не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалені судові рішення судом першої та судом апеляційної інстанцій не можуть вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд. 
Суду належить розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки Верховний Суд направляє справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лотоцького Михайла Васильовича задовольнити частково.
Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24 вересня 
2024 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, 
є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           Д. Д. Луспеник
Судді:                                                                            І. Ю. Гулейков
Б. І. Гулько
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець