ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року	Львів	Справа № 500/3926/24 пров. № СК-А/857/27759/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року (ухвалене головуючим – суддею Баб`юк П.М. в м. Тернопіль) у справі № 500/3926/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

                                                        ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача в якому просив:
визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Тернопільській області  про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 №Ф-53007-17 станом на 31.01.2019 у сумі 37589,22 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що у відповідача були відсутні законні підстави для формування та направлення вимоги №Ф-53007-17, так як ОСОБА_1 не мав статусу фізичної особи-підприємця..
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до частини 4 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем. Відтак, оскаржена вимога №Ф-53007-17 винесена контролюючим органом 11.02.2019, а підприємницька діяльність позивача згідно відомостей ЄДРПОУ припинена 21.02.2019.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задоволити.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області самостійно виставляло вимоги та стягувало суми заборгованості зі сплати страхових внесків з ОСОБА_1 і відповідно, сума 6960,48 грн відповідачем повторно включена до вимоги про сплату боргу (недоїмки), оскільки суду не надано та судом не здобуто доказів на підтвердження наведеного. Також суд першої інстанції звернув увагу, що позивач оскаржує вимогу від 11.02.2019, а тому подальші правовідносини його з контролюючим органом, що вказані у позові, не є предметом розгляду у даній справі та не спростовують висновків суду.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 перебував на податковому обліку Тернопільської ДПІ ГУ ДПС у Тернопільській області (м. Тернопіль), як фізична особа, яка отримувала доходи від підприємницької діяльності з 14.04.2005 по 21.02.2019. 21.02.2019 діяльність позивача як фізичної особи-підприємця була припинена.
Згідно відомостей в інтегрованій картці платника податків ІКС "Податковий блок" за кодом платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) проведено наступні нарахування: недоїмка (борг) 6960,48 грн - сальдо передане ПФУ в м. Тернополі на 01.10.2013 року; 21.10.2013 за 3 квартал 2013 року - 1194,03 грн нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску № 623771/ev від 21.10.2013 термін сплати 21.10.2013; 21.01.20214 за 4 квартал 2013 року - 1218,67 грн нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску № 640947/ev від 20.01.2014 термін сплати 20.01.2014; 22.04.2014 за 1 квартал 2014 року - 1267,95 грн нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску № 3341410/ev від 22.04.2014 термін сплати 22.04.2014; 21.07.2014 за 2 квартал 2014 року - 1267,95 грн нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску № 4105972/ev від 21.07.2014 термін сплати 21.07.2014; 20.10.2014 за 3 квартал 2014 року - 1267,95 грн нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску № 5001981/ev від 20.10.2014 термін сплати 20.10.2014; 20.01.2015 за 4 квартал 2014 року - 1267,95 грн нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску № 574891/ev від 20.01.2015 термін сплати 20.01.2015; 20.04.2015 за 1 квартал 2015 року - 1267,95 грн нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску № 1385286/ev від 20.04.2015 термін сплати 20.04.2015; 20.07.2015 за 2 квартал 2015 року - 1267,95 грн нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску № 2167298/ev від 20.07.2015 термін сплати 20.07.2015; 19.10.2015 за 3 квартал 2015 року - 1323,47 грн нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску № 24031621/ev від 19.10.2015 термін сплати 19.10.2015; 19.01.2016 за 4 квартал 2015 року - 1434,51 грн нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску № 509206/ev від 19.01.2016 термін сплати 19.01.2016; 19.04.2016 за 1 квартал 2016 року - 909,48 нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску № 2045451/ev від 19.04.2016 термін сплати 19.04.2016; 19.07.2016 за 2 квартал 2016 року - 941,16 грн нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску № 2826173/ev від 19.07.2016 термін сплати 19.07.2016; 19.10.2016 за 3 квартал 2016 року - 957,00 грн нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску № 3625882/ev від 19.10.2016 термін сплати 19.10.2016; 19.01.2017 за 4 квартал 2016 року - 990,00 грн нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску № 527624/ev від 19.01.2017 термін сплати 19.01.2017; 19.04.2017 за 1 квартал 2017 року - 1056,00 грн нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску № 2291852/ev від 19.04.2017 термін сплати 19.04.2017; 19.07.2017 року за 2 квартал 2017 року - 1056,00 грн нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску № 3111757/ev від 19.07.2017 термін сплати 19.07.2017; 19.10.2017 за 3 квартал 2017 року - 1056,00 грн нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску № 4030393/ev від 19.10.2017 термін сплати 19.10.2017; 19.01.2018 за 4 квартал 2017 року - 1056,00 грн нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску № 603489/ev від 19.01.2018 термін сплати 19.01.2018; 19.04.2018 за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн нараховано ЄВ ФОП, в т. ч. на спрощеній системі та фермерам нарахування єдиного внеску № 6888314/ev від 19.04.2018 термін сплати 19.04.2018; 19.07.2018 за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн нараховано ЄВ ФОП, в тому числі на спрощеній системі та фермерам нарахування єдиного внеску № 8277918/ev від 19.07.2018 термін сплати 19.07.2018; 19.10.2018 за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн нараховано ЄВ ФОП, в тому числі на спрощеній системі та фермерам нарахування єдиного внеску № 9672897/ev від 19.10.2018 термін сплати 19.10.2018; 21.01.2019 за 4 квартал 2018 року - 2457,18 грн нараховано ЄВ ФОП, в тому числі на спрощеній системі та фермерам нарахування єдиного внеску № 950678/ev від 21.01.2019 термін сплати 21.01.2019; 24.02.2021 - 1836,12 грн нараховано платником самостійно основний платіж по строку (декларація термін сплати поточний рік) нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 18371 від 24.02.2021 термін сплати 24.02.2021 за 2019 рік; 24.02.2021 - 4224,00 грн нараховано платником самостійно основний платіж по строку (декларація термін сплати поточний рік) нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 18375 від 24.02.2021 термін сплати 24.02.2021 за 2017 рік. 11.02.2019 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області було сформовано ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-53007-17 з єдиного внеску, яка станом на 31.01.2019 становить 37589,22 грн.
Позивач не погоджуючись із вказаною вимогою, вважаючи її протиправною, звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2464-VI).
Згідно ч.4 ст.8 Закону №2464-VI, порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Пунктом 3 частини першої статті 14 Закону №2464-VI передбачено, що органи доходів і зборів зобов`язані здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 3 вказаного Закону, збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами, зокрема: обов`язковості сплати; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків. 
Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).
Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до пункту 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
Згідно з ч.3 ст.9 №2464-VI, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до абзаців третього та п`ятого частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
Відповідно до частини дванадцятої статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Згідно ч.2 - 4 статті 25 Закону №2464-VI, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом №2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів податковим органом визначає Інструкція №449, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469), зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953 (далі - Інструкція №449, також далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Порядок стягнення заборгованості з платників врегульовано розділом VI Інструкції №449.
Відповідно до пункту 1 розділу VI Інструкції №449, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. 
Згідно п.2 розділу VI Інструкції №449 у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити їх у звітності, що подається платником до податкових органів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. 
У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
Приписами пункту 4 розділу VI Інструкції №449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). 
Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис,- в органі доходів і зборів.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що оскаржувана вимога сформована на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів (інтегрованій картці платника податків ІКС "Податковий блок" за кодом платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність)). Підставою формування вимоги слугувало виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску.
Згідно п.2 розділу VI Інструкції №449 у разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується в тому числі на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів. (пункт 4 розділу VI Інструкції №449)
У зв`язку з неподанням звітності позивачем та не сплатою єдиного внеску, відповідачем, на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 №Ф-53007-17 
Апеляційним судом встановлено, що вимога від 11.02.2019 №Ф-53007-17 надсилалась контролюючим органом за місцем реєстрації позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а саме: вул.Генерала Шухевича, 8/2, м.Тернопіль (ця ж адреса зазначена позивачем у позовній заяві), вказаний лист із оскаржуваною вимогою повернувся на адресу контролюючого органу без вручення.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2021 №Ф-53007-17 (у зв`язку із збільшенням недоімки), також надсилалась контролюючим органом за місцем реєстрації позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а саме: вул.Генерала Шухевича, 8/2, м.Тернопіль, яку позивачу було вручено, що підтверджується його підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.
Відтак, контролюючим органом дотримано усі вимоги законодавства при обчисленні суми недоїмки по єдиному внеску, формуванні оскаржуваної вимоги та її врученні.
Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції щодо покликань позивача, що ним жодних звітів, після припинення не подавалося, оскільки наведене спростовується наданими контролюючим органу суду звітами про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску Форма №Д5 (річна) реєстраційний за 2017 та 2019 рік.  Відсутність таких звітів станом на час винесення оскарженої вимоги лише свідчить про недотримання позивачем положень законодавства щодо нарахування і сплати єдиного внеску, і не впливає на правомірність дій відповідача з самостійного нарахування податковим органом недоїмки по єдиному внеску та винесення оскарженої вимоги 11.02.2019.
Колегія суддів не бере до уваги твердження апелянта, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області самостійно виставляло вимоги та стягувало суми заборгованості зі сплати страхових внесків з ОСОБА_1 і відповідно, сума 6960,48 грн відповідачем повторно включена до вимоги про сплату боргу (недоїмки), оскільки суду не надано та судом не здобуто доказів на підтвердження наведеного.
Також суд звертає увагу, що позивач оскаржує вимогу від 11.02.2019, а тому подальші правовідносини його з контролюючим органом, що вказані у позові, не є предметом розгляду у даній справі та не спростовують висновків суду.
Разом з тим, позивач вважає, що у відповідача були відсутні законні підстави для формування та направлення вимоги №Ф-53007-17, так як ОСОБА_1 не мав статусу фізичної особи-підприємця.
Згідно частини 4 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржена вимога №Ф-53007-17 винесена контролюючим органом 11.02.2019, а підприємницька діяльність позивача згідно відомостей ЄДРПОУ припинена 21.02.2019.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року у справі № 500/3926/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар