УХВАЛА
30 квітня 2025 року
м. Київ
справа № 442/1406/23
провадження № 61-17668ск24
Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 березня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дрогобицька міська рада, про встановлення сервітуту,
ВСТАНОВИВ:
27 листопада 2024 року  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 березня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2024 року.
У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.
Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме заявнику необхідно було подати нову редакцію касаційної скарги та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із належним обґрунтуванням пунктів 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, на які заявник посилається, як на підставу касаційне оскарження судового рішення та сплатити судовий збір.
На виконання вимог вказаної ухвали,  ОСОБА_1 направила до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу та сплатила судовий збір.
Верховний Суд вважає, що заявник вимоги ухвали від 13 січня 2025 року повністю не виконала та не обґрунтувала підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, на які заявник посилається, як на підставу касаційного оскарження судових рішень.
Заявник узагальнено посилається на правовий висновок Верховного Суду, однак належним чином не зазначає яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, застосували суди в оскаржуваних судових рішеннях.
Крім цього, в уточненій касаційній скарзі відсутні посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, на яку заявник посилалась в первісній касаційній скарзі, як на підставу касаційне оскарження судових рішень.
Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
До повноважень Верховного Суду, зокрема, належить вирішення питань щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, їх тлумачення під час розгляду справ.
Касаційний суд має забезпечувати формування єдиної судової практики шляхом надання відповідного тлумачення (правозастосування) норм права.
Про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики свідчить, зокрема, відсутність єдиного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному, велика кількість справ щодо вирішення подібних правовідносин, які перебувають на розгляді судів.
Зі змісту уточненої касаційної скарги вбачається, що заявник належним чином не обґрунтовує необхідність формування єдиної правозастосовчої практики та не вказує конкретну норму (норми) матеріального права щодо яких відсутній такий висновок.
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.
Заявник не виконала повністю вимоги ухвали Верховного Суду від 13 січня 
2025 року, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявнику.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 березня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2024 року у справі за 
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дрогобицька міська рада, про встановлення сервітуту, визнати неподаною та повернути.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                      В. М. Ігнатенко