ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/832/24  Номер провадження 22-ц/814/701/25	Головуючий у 1-й інстанції Рябченко В. В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільнусправу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» про стягнення заборгованості з орендної плати за землю
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ ПІВНІЧ" на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2024 року,
       В С Т А Н О В И В :
У липні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому зменшивши розмір позовних вимог в часті стягнення орендної плати, просив стягнути з ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» заборгованість з орендної плати за землю за 2023 рік в сумі 1450,90 гривень та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно договору купівлі - продажу від 02.12.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Сахаровою Л.І., укладеного між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , позивач став власником земельної ділянки площею 3,9418 га кадастровий номер 5325782800:00:007:0242, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Ковердинобалківського старостинського округу Миргородського району Полтавської області та перебуває в оренді у відповідача, згідно договору оренди землі без номера від 20.02.2013 року.
01.01.2023 року. між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду договору оренди землі від 20.02.2013 року, якою внесені зміни щодо власника земельної ділянки, яким став позивач ОСОБА_1 ..
Всупереч умовам договору оренди землі відповідач не виплатив позивачу орендну плату за землю за 2023 рік.
Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за землю за 2023 рік в сумі 1450 грн 90 коп., судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп., та витрати на правову допомогу у розмірі 12000, 00 гривень.
Рішення суду мотивовано обгрунтованістю позовних вимог.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просило скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що 17.07.2024 року ТОВ «Райз Північ» сплатило орендну плату за 2023 рік, що підтверджується платіжними інструкціями № 1904096224, № 1904096225, № 1904096226.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу, надану позивачу, не є повною мірою обґрунтованим та не відповідає критерію розумності.
Від представника ОСОБА_1 - адвоката Коморної О.В. надійшов відзив, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.
Відзив обгрунтовано тим, що рішення першої інстанції є обґрунтованим та відповідає законодавству, винесене з повністю з`ясованими обставинами, що мають значення для справи.
Зазначено, що суд обґрунтовано поклав на позивача відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу, адже цей розмір доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно вимог ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно з договором купівлі - продажу від 02.12.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Сахаровою Л.І., укладеного між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , позивач став власником земельної ділянки площею 3,9418 га кадастровий номер 5325782800:00:007:0242, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Ковердинобалківського старостинського округу Миргородського району Полтавської області та перебуває в оренді у відповідача, згідно договору оренди землі без номера від 20.02.2013 року.
01.01.2023 року. між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду договору оренди землі від 20.02.2013 року, якою внесені зміни щодо власника земельної ділянки, яким став позивач ОСОБА_1 ..
В супереч умовам договору оренди землі відповідач не виплатив позивачу орендну плату за землю за 2023 рік, розмір якої, з урахуванням уточнених позовних вимог позивача становить 1450,90 гривень.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем орендна плата була виплачена не у повному обсязі, а тому відповідачем було порушено умови договору оренди землі. Також суд зазначив, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 12000 грн є обґрунтованими та відповідають критерію розумності.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Згідно ч.1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом (ч.9 ст. 93 ЗК).
Згідно з ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди
Відповідно абз. 5 ч.1 ст. 24 вказаного Закону орендодавець має право вимагати від орендаря до своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.
Умовами договору оренди землі та додатковими угодами до нього чітко визначено обов`язок орендаря виплатити орендодавцю орендну плату за землю в термін до 31 грудня поточного року.
Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Судом правильно встановлено, що відповідач не заперечує факту свого перебування в орендних відносинах з позивачем та надав копії платіжних доручень від 17.07.2024 року про часткове перерахування коштів позивачу за оренду землі на суму 7052,26 гривень та 3581,70 гривень.
Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» сплатило ОСОБА_1 повну суму заборгованості по орендній платі, оскільки за договором оренди сплаті підлягала заборгованість у розмірі 12084,86 грн, при цьому відповідачем сплачено лише 10633,96 грн, що підтверджується платіжними інструкціями.
Платіжну інструкцію № 1904096224 апеляційний суд не бере до уваги, оскільки вона стосується орендної плати за 2024 рік
Стосовно доводів апеляційної скарги в частині стягнення вартості правничої допомоги колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч.8ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Сталою судовою практикою Верховного Суду сформована правова позиція про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа № 757/47925/15-ц), від 20.06.2018 року (справа № 127/1284/14-ц), від 27.06.2018 року (справа №554/9348/15-ц), від 25 липня 2018 року (справа № 522/4198/17-ц), від 15.04.2020 року (справа № 199/3939/18-ц), від 09 червня 2020 року (справа № 466/9758/16-ц).
Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у справі ОСОБА_1 надавалася адвокатом Коморною Оленою Василівною на підставі договору про надання правової допомоги від 19 січня 2024 року та ордеру про надання правничої правової допомоги серії ВІ № 1228907.
Відповідно до п. 3.1 Договору за послуги щодо надання правової допомоги Клієнт виплачує Адвокату гонорар у розмірі 12000 грн.
Пунктом 3.2. передбачено, що за домовленістю сторін, оплата правової допомоги буде здійснюватися шляхом післяплати, протягом 25-ти днів з дня оголошення судом першої інстанції рішення, незалежно від результату розгляду справи, або в іншому порядку обумовленому сторонами в додатках до Договору.
Пунктом 3.3. передбачено, що розмір гонорару може бути змінений (збільшений або зменшений) у зв`язку з істотним збільшенням або зменшенням об`єму допомоги, яка надається.
Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги № 3 від 19.01.2024 Адвокат надав наступні послуги: усна консультація 1000 грн. (1,5 год); ведення претензійної роботи 3000 грн. (10 год); складання та подання претензії 2000 грн (5 год); складання та подання позовної заяви про стягнення заборгованості за договором оренди 6000 грн (4 год). Загальна вартість наданих послуг складає 12000 грн.
До відзиву на позовну заяву ТОВ «Райз Північ» надало клопотання про відмову в задоволенні вимог представника відповідача щодо стягнення судових витрат, просило суд першої інстанції врахувати характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, значимості вчинених адвокатом дій (надання послуг) та у задоволенні вимог представника відмовити за необґрунтованістю, безпідставністю, завищенням, невідповідністю принцип справедливості .
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі 755/9215/15-ц).
Згідно із ч. 3ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137 ЦПК України)
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, у розумінні положень ч .ч.4,5ст.137 ЦПК України, у разі неспівмірності розміру витрат із складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт і їх обсягом, ціною позову, суд може за клопотанням сторони зменшити розмір відшкодування таких витрат.
Зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у якій Верховний Суд зазначив, що право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягає розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» посилалось на те, що розмір витрат не є повною мірою обґрунтованим та не відповідає критерію розумності.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що з урахуванням предмету спору та ціни позову, розмір витрат на оплату послуг адвоката є завищеним і не відповідають принципу співмірності судових витрат та критерію розумності, а тому приходить до висновку про те, що стягненню підлягають судові витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн.
Відповідно до пункту 2 частини 1статті 374ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення в частині розміру стягнення витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішенню змінено лише в частині розміру стягнення судових витрат, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ ПІВНІЧ" – задовольнити частково.
Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2024 року – змінити в частині стягнення судових витрат на правову допомогу.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5000, 00 гривень.
В іншій частині рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 26 травня 2025 року.

Головуючий                         Т.В. Одринська 

Судді                                                 О.О. Панченко

       В.П. Пікуль