ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року 
м. Київ

справа № 320/31816/24
адміністративне провадження № К/990/40454/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Рибачука А.І.,
суддів: Бучик А.Ю., Коваленко Н.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 320/31816/24
за заявою Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА БІРЖА» (далі - Товариство) про забезпечення позову (до подання позовної заяви), провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі - Нацкомісія)
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2024, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Заїки М.М., суддів: Голяшкіна О.В., Шведа Е.Ю.,     
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ 
1. 05.07.2024 Товариство звернулось до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до Нацкомісії про визнання протиправними та скасування:
постанови Нацкомісії про застосування заходів впливу контрольного характеру від 05.06.2024 №14/01/10/СОЗ у вигляді анулювання ліцензій на провадження діяльності на ринках капіталу та організованих товарних ринках; 
постанови Нацкомісії про відхилення клопотання, поданого в ході розгляду справи про порушення профільного законодавства від 05.06.2024 № 14/01/6/С03; 
постанови Нацкомісії про відхилення клопотання, поданого в ході розгляду справи про порушення профільного законодавства від 05.06.2024 № 14/01/7/С03; 
постанови Нацкомісії про відхилення клопотання, поданого в ході розгляду справи про порушення профільного законодавства від 05.06.2024 № 14/01/8/СОЗ;
постанови Нацкомісії про відхилення клопотання, поданого в ході розгляду справи про порушення профільного законодавства від 05.06.2024 № 14/01/9/СОЗ; 
постанови Нацкомісії про відхилення клопотання, поданого в ході розгляду справи про порушення профільного законодавства від 05.06.2024 № 14/01/11/СОЗ.
2. У зазначеній заяві Товариство просило суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Нацкомісії про застосування заходів впливу контрольного характеру від 05.06.2024 № 14/01/10/С03 до набрання судовим рішенням у справі законної сили.
На обґрунтування заяви Товариство послалось на те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду, якщо воно буде прийняте на його користь і поновлення порушених прав Товариства, за захистом яких воно має намір звернутися до суду.
3. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 відмовлено у задоволенні заяви Товариства про вжиття заходів забезпечення позову.
4. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 24.09.2024 скасував ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 та ухвалив нове судове рішення, яким заяву Товариства про забезпечення позову задовольнив:
зупинив до набрання законної сили судовим рішенням у справі дію постанови Нацкомісії про застосування заходів впливу контрольного характеру від 05.06.2024 № 14/01/10/С03.
5. 23.10.2024 Нацкомісія звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2024, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 про відмову у забезпечені позову Товариства - залишити в силі. 
6. Верховний Суд ухвалою від 04.11.2024 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції, які надійшли до Верховного Суду 04.04.2025.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
7. 05.06.2024 в Нацкомісії відбувся розгляд справи про порушення профільного законодавства у відношенні Товариства, зокрема про порушення вимоги пункту 3 частини вісімнадцятої статті 74 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3480-IV «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки».
Встановлено факт, що серед власників з опосередкованою істотною участю Товариства є особа, до якої застосовано санкції відповідно до Закону України від 14 серпня 2014 року № 1644-VII «Про санкції».
Постановою Нацкомісії від 05.06.2024 № 14/01/10/СОЗ до Товариства застосовано заходи впливу контрольного характеру у вигляді анулювання ліцензій на провадження діяльності на ринках капіталу та організованих товарних ринках.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ  
8. Відмовляючи Товариству у задоволенні заяви про забезпечення позову (до пред`явлення позову), суд першої інстанції виходив із того, що заявником не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.
9. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення заяви Товариства про забезпечення позову, виходив із наявності передумов для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови Нацкомісії від 05.06.2024 № 14/01/10/СОЗ до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду позову, оскільки відповідно до нормативного регулювання питань оскарження рішення про анулювання ліцензії та поновлення ліцензії, після набуття чинності рішенням про анулювання ліцензії та невжиття судом заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії такого рішення фактично втрачається юридичний сенс оскарження такого рішення, з огляду на відсутність можливості виконання остаточного судового рішення, ухваленого на користь позивача.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
10. Касаційна скарга Нацкомісії мотивована, зокрема тим, що позов не може бути забезпечений таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги. При цьому Нацкомісія звертає увагу на те, що на день подання цієї касаційної скарги, Комісія не отримала позовної заяви від Товариства. Також зазначено, що суд апеляційної інстанції проігнорував те, що у випадку прийняття судового рішення на користь позивача, Нацкомісія може виконати зазначене рішення суду шляхом внесення відповідної інформації до Реєстру професійних учасників ринків капіталу та організованих товарних ринків. 
Нацкомісія вважає, що ні Товариством, ні судом апеляційної інстанції не зазначено, в чому полягає неможливість захисту порушених прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів, не мотивовано наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
У відзиві на касаційну скаргу Товариство посилається на те, що анулювання ліцензії привиде до того, що господарська діяльність буде припинена (оскільки неможлива без ліцензій), а тому заявник вважає обґрунтованим та необхідним застосування заходу забезпечення майбутнього позову Товариства до Нацкомісії про визнання протиправними та скасування постанов.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
11. Верховний Суд, враховуючи доводи та вимоги касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, у відповідності до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), виходить з такого.
12. Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано главою 10 розділу І Загальних положень КАС України, яка визначає підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі, метою якого є охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.
13. Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом.
14. Так, відповідно до частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
15. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина друга статті 150 КАС України).
16. Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
17. Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
18. Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
19. При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
20. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
21. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
22. Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
23. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17.
24. Із змісту заяви про забезпечення позову видно, що Товариство вважає співмірними та адекватними заходи забезпечення позову про застосування яких подано заяву, оскільки  оспорюване у цій справі рішення Нацкомісії є очевидно протиправним та порушує його права та інтереси, а також інтереси третіх осіб, з якими воно має договірні зобов`язання. На думку заявника, існує очевидна небезпека заподіяння майнової шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення судом в адміністративній справі та необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих прав, свобод та інтересів у майбутньому.
25. Тобто доводи заявника зводяться до безпідставності, необґрунтованості та неспівмірності, на думку позивача, анулювання ліцензії, що становить предмет доказування у цій справі, який має досліджуватись під час розгляду справи по суті.
26. До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 800/521/17 висловлено правовий висновок, згідно із яким позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.
27. При цьому забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Нацкомісії від 05.06.2024 №14/01/10/СОЗ до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду пред`явленого Товариством позову, не відповідає меті інституту забезпечення позову, оскільки фактично легалізує продовження ліцензійної діяльності позивача.
28. Щодо посилання позивача на ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів без вжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову, Верховний Суд звертає увагу, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше.
29. Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте Суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є беззаперечними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
30. Також колегія суддів звертає увагу, що ні позивачем, ні судом апеляційної інстанції не зазначено, в чому полягає неможливість захисту порушених прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів, не мотивовано наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
31. З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову не можна вважати обґрунтованими, оскільки забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Нацкомісії від 05.06.2024 № 14/01/10/СОЗ до набрання законної сили рішенням у цій справі є вочевидь неспівмірним із заявленими позовними вимогами.
32. Застосовуючи заходи забезпечення позову з підстав, які законом не передбачені, суд апеляційної інстанції фактично втрутився у компетенцію Нацкомісії.
33. Відповідно до частини першої статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
34. Викладене свідчить про те, що оскаржуване судове рішення ухвалене судом апеляційної інстанції з істотним порушенням норм процесуального права, а саме статті 150 КАС України, а тому його слід скасувати, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 про відмову у задоволенні заяви Товариства про забезпечення позову - залишити в силі.
Керуючись статтями 345, 349, 352, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку задовольнити.
Скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2024, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 у справі № 320/31816/24 - залишити в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                                А.І. Рибачук

Судді:                                                                                                    А.Ю. Бучик

                                                                                                    Н.В. Коваленко