Номер провадження: 22-ц/813/3504/25 
Справа № 523/13378/23
Головуючий у першій інстанції Дяченко В.Г.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2025 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в результаті спричинення образи особі, як адвокату, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Дяченко В.Г. 18 листопада 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2023 року  ОСОБА_2 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила, з урахуванням доповнень та уточнень, стягнути з відповідача на свою користь суму спричиненої моральної шкоди в розмірі 180000,00 грн., судовий збір у розмірі 2700,00 грн. та банківські витрати в розмірі 26,84 грн.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено. 
11 листопада 2024 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 , в якій останній просив ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення на користь заявника з позивача ОСОБА_2 42000 грн. судових витрат на професійну правову допомогу по справі №523/13378/23.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2024 року у прийнятті додаткового рішення у справі було відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким вимоги заяви задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом фактично не були досліджені надані апелянтом документи, як докази на підтвердження загальної суми витрат на правничу допомогу у справі у розмірі 42 00 грн., які відповідач поніс/має понести, а саме: договір про надання правової допомоги, розрахунок витрат, акт-приймання-передачі, тощо. На думку апелянта, саме ці документи підтверджують обсяг наданих послуг і вартість витрат, та доводять їх обґрунтованість.
Сторони про розгляд справи на 20.05.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.
Згідно п. 3 ч. 1, ч. 2, 3, 5 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п. 3 ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Позивач ОСОБА_2 заперечувала проти заяви про ухвалення додаткового рішення, та просила відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки відповідач є професійним адвокатом, в матеріалах справи відсутні клопотання, заяви подані до суду від імені представника відповідача ОСОБА_3 , адвокат Баранова О.В. не брала участі у жодному судовому засіданні. Зазначала, що Договір про надання правової допомоги від 30.11.2023 року, є фіктивним, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання адвокатом Барановою О.В. предмету зазначеного договору.
У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що з аналізу ч. 3 ст. 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Тому, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковій постанові Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21), а також у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2024 року у справі № 604/424/23 (провадження № 61-4214св24) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Крім того, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в результаті спричинення образи особі, як адвокату.
Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, відповідач ОСОБА_1 подав до суду наступні докази:
-договір про надання правової допомоги №24 від 30 листопада 2023 року;
-розрахунок витрат за договором №24 від 30 листопада 2023 року про надання правової допомоги від 08 листопада 2024 року, відповідно до якого адвокатом Барановою О.В. надані відповідачу ОСОБА_1 наступні послуги :
1)ознайомлення з позовною заявою (з додатками) ОСОБА_2 від 30 липня 2023 року; з доповненнями до позовної заяви ОСОБА_2 від 29 вересня 2023 року (з додатками); з доповненнями до позовної заяви ОСОБА_2 від 20 листопада 2023 року (з додатками), складання відзиву на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, кількість витрачених годин – 6, загальна сума 12000,00 грн.;
2) ознайомлення з відповіддю на позовну заяву та складання заперечення, кількість витрачених годин – 3, загальна сума 6000,00 грн.;
3) складання клопотання про долучення доказів (ознайомлення зі справою №522/17226/23, за позовними вимогами ОСОБА_2 до Приморської окружної прокуратури м. Одеси про відшкодування моральної шкодив результаті спаплюження честі, гідності, ділової репутації та спричинення суттєвої образи особі, як адвокату), кількість витрачених годин – 4, загальна сума 8000,00 грн.;
4) підготовка/складання клопотання про відмову у задоволенні позову через вихід за межі позовних вимог, кількість витрачених годин – 3, загальна сума 6000,00 грн.;
5) ознайомлення із іншими заявами/клопотаннями i запереченнями позивача ОСОБА_2 по справі №523/13378/23, кількість витрачених годин – 4, загальна сума 8000,00 грн.
- Акт прийому-передачі наданих послуг від 08 листопада 2024 року, згідно якого вартість наданих адвокатом Барановою О.В. послуг Гаєву О.О. складає 42000,00 грн.;
- Рахунок від 08 листопада 2024 року;
- Копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п. 131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно ст. 19 Закону 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно ст. 182 ЦПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.
Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.
Обґрунтовуючи подану заяву, відповідач посилався, зокрема на розрахунок витрат за договором №24 від 30 листопада 2023 року про надання правової допомоги від 08 листопада 2024 року, при цьому основна частина наданих послуг складається з ознайомлення адвоката Баранової О.В. з різного роду документами, в свою чергу складання відзиву на позовну заяву та двох клопотань оцінено в 26000,00 грн.
Однак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи не підтверджений факт надання правової допомоги адвокатом Барановою О.В. відповідачу ОСОБА_1 в заявленому обсязі, так як в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення саме ОСОБА_3 з будь-якими матеріалами справи, а також складання останньою заяв/клопотань по справі № 523/13378/23, оскільки, всі наявні у справі заяви, клопотання, відзив на позовну заяву подані та підписані особисто відповідачем, тобто ОСОБА_1 власним підписом на вказаних процесуальних документах засвідчив, що вони були складені та подані особисто ним, а не іншою особою (т. 1 а.с.51-55, 74-76, 195-196, 211-212, 228-229, 241-243). Апеляційна скарга аналогічно не містить жодного належного доказу складання таких процесуальних документів адвокатом Баранової О.В.
Також колегія суддів приймає до уваги, що адвокат Баранова О.В. не приймала участі у жодному судовому засіданні суду першої інстанції, а також не зверталась до суду із заявами про ознайомлення з матеріалами справи, тощо. Відповідно, докази дійсного надання нею правничої допомоги відповідачу ОСОБА_1 - відсутні
Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявником не доведений обсяг витрат на правничу допомогу.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми процесуального права.
Європейський суду з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2024 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування  немає. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 02 червня 2025 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        Є.С. Сєвєрова

                                                       О.М. Таварткіладзе