ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року	Львів	Справа № 462/1576/25 пров. № А/857/12630/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Ніколіна В.В., Онишкевича Т.В.,
при секретарі судового засідання:                     Прачук І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2025 року у справі №462/1576/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення (головуючий суддя першої інстанції – Кирилюк А.І., час ухвалення – 10:33 год., місце ухвалення – м. Львів, дата складання повного тексту – 17.03.2025),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 у якому просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 за №166 від 12 лютого 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу правопорушення та вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вважає вказану постанову необґрунтованою, такою, що не відповідає чинному законодавству та порушує його права, свободи та інтереси. Зазначає, що 06.11.2019 року його, виключено з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 за тяжкий злочин (за який відбував покарання у виді позбавлення волі), про що зроблено відповідний запис у Тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного НОМЕР_1 .
12.02.2025 року близько 16 год. 00 хв. його було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 та було складено протокол про адміністративне правопорушення. При розгляді справи про адміністративне правопорушення позивач присутній не був.
В оскаржуваній постанові зазначено: «військовозобов`язаний ОСОБА_1 оповіщений належним чином про виклик для уточнення даних на 23.01.2025 року о 09 год. 00хв.
Повістку надіслано поштовим зв`язком за адресою реєстрації ОСОБА_1 . Проте, останній до ІНФОРМАЦІЯ_4 у встановлений законом строк не прибував, про причини неявки не повідомляв».
Позивач зазначає що, у зв`язку з виключенням з військового обліку, не належить до жодної із категорій, передбачених ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зокрема не є військовозобов`язаним, а від так не підлягаю мобілізації відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», і на нього не можуть бути покладені обов`язки військовозобов`язаного, зокрема уточнювати дані, проходити військово-лікарську комісію тощо.
Посилається на те, що у переліку громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних відсутні особи, яких виключено з військового обліку.
Зауважує, що заява про повторне взяття його на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 ним не подавалася. Окрім цього, жодного повідомлення/сповіщення про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 ним отримано не було і про наявність такого повідомлення йому не було відомо.
Виключення з військового обліку за тяжкий злочин було здійснено на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції, яка діяла до 18 травня 2024 року.
Зазначає, що відповідно до ст. 39 «Про військовий обов`язок і військову службу» не підлягають призову особи виключені з військового обліку та особи засуджені за тяжкий злочин, які відбували реальний термін покарання у вигляді позбавлення волі. За таких обставин вважає, що постанова є незаконною та підлягає скасуванню.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2025 року у адміністративному позові ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення відмовлено.
Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та невірним встановленням обставин у справі. Зокрема апелянт вказує на те, що виключення з військового обліку за тяжкий злочин було здійснено на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції, яка діяла до 18 травня 2024 року.
Апелянт зазначає, що відповідно до ст. 39 «Про військовий обов`язок і військову службу» не підлягають призову особи виключені з військового обліку та особи засуджені за тяжкий злочин, які відбували реальний термін покарання у вигляді позбавлення волі.
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання.
Відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що постановою №166 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 12.02.2025 року, яка була складена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000 грн 00 коп., через скоєння останнім адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 ОСОБА_1 виключено з військового обліку військовозобов`язих ІНФОРМАЦІЯ_3 за тяжкий злочин.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №166 від 12.02.2025 року ОСОБА_1 у вказані у повістці дату та час не прибув у ІНФОРМАЦІЯ_5 , про причини неявки не повідомив, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. ОСОБА_1 своїм підписом у протоколі №166 про адміністративне правопорушення від 12.02.2524 року засвідчив, що йому роз`яснено зміст статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП.
З копії рекомендованого повідомлення та довідки про причини повернення вбачається, що ОСОБА_1 було скеровано повістку за адресою АДРЕСА_1 , однак, така була повернута відправнику, через відсутність адресата за вказаною адресою.
Відповідно до копії повістки №1832855 ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних на 09 год. 00 хв. 23.01.2025 року.
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, оскаржувана постанова винесена уповноваженою на те особою, в порядку та спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуваннях усіх обставин справи.
Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції невірними з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (стаття 7 КУпАП).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За змістом частини 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною 2 ст. 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Стаття 280 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються ст. 279-1– 279-8 цього Кодексу.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
У КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У відповідності до ст. 1 ЗУ «Про оборону України» особливий період – період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 17.03.2014 №303/2014 оголошено часткову мобілізацію та у п. З Указу зазначено, що призов військовозобов`язаних, у тому числі резервістів, та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України здійснити в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

Указом Президента України 24.02.2022 №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 та Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 оголошено загальну мобілізацію. Відповідно до п. 4 вказаних Указів, призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України. Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами. Згідно п. 5 вказаних Указів, Генеральному штабу Збройних Сил України визначити черговість та обсяги призову військовозобов`язаних, резервістів та транспортних засобів національної економіки в межах загального строку мобілізації. Згідно п. 8 вказаних Указів, Місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку: 1) своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини; 2) здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу. їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.
Таким чином, вищезазначеними Указами Президента передбачено призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу та виклик громадян, які підлягають призову.

При ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції застосував п. 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ від 16 травня 2024 р, №560.
Згідно із п. 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ від 16 травня 2024 р. №560, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Також судом застосовано підпункт 2 пункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, згідно якого, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
З вищенаведеного випливає, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що у зв`язку з виключенням позивача з військового обліку, він не належить до жодної із категорій, передбачених ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період), зокрема не є військовозобов`язаним, а від так не підлягаю мобілізації відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», і на мене не можуть бути покладені обов`язки військовозобов`язаного чи резервіста, зокрема уточнювати дані, проходити військово- лікарську комісію тощо.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», взяттю на військовий облік призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України) віком до 25 років підлягають громадяни: які відповідно до статті 14 цього Закону взяті на військовий облік; які є призовниками, що прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань, якщо раніше не перебували на військовому обліку; які припинили альтернативну (невійськову) службу достроково і відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» підлягають взяттю на військовий облік призовників; які відраховані із закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та не пройшли базову загальновійськову підготовку; жінки, які виявили бажання проходити базову військову службу, безпосередньо перед направленням на базову військову службу.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених статтею 10-1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягай 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягай граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань; призовники, які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу; жінки з дотриманням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», взяттю на військовий облік резервістів підлягають громадяни, які зараховані до військового оперативного резерву; які уклали контракт про проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України та інших військових формувань; резервісти, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України на нове місце проживання.
Таким чином, у переліку громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних, резервістів відсутні громадяни, яких виключено з військового обліку. Оскільки, не підлягаю взяттю на військовий облік згідно норм чинного законодавства, то і обов`язку з`являтися до ІНФОРМАЦІЯ_2 для постановки на військовий облік у мене не виникало.
Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Згідно ч. 4 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1,258-258-6, частиною четвертою статті 286- 1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище.
З положень ст. 39 «Про військовий обов`язок і військову службу» випливає, що не підлягають призову особи виключені з військового обліку та особи засуджені за тяжкий злочин, які відбували реальний термін покарання у вигляді позбавлення волі.
Як уже зазначалось вище, відповідно до копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 ОСОБА_1 виключено з військового обліку військовозобов`язих ІНФОРМАЦІЯ_3 за тяжкий злочин.
Отже, враховуючи викладене колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не належить до категорії допризовників, призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не підлягає взяттю на військовий облік, а відтак не порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період і відповідно, не вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача та наявність підстав для скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 за №16б від 12 лютого 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП і закриття справи про адміністративне правопорушення.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Перевіривши оскаржене позивачем рішення відповідача,  апеляційний суд вважає, що таке не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню. 
Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову з наведених вище підстав.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про задоволення позову з наведених вище підстав. 
Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням наведеного, за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2119,60 грн.
Керуючись статтями 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2025 року у справі №462/1576/25 – скасувати та прийняти нове рішення, яким скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 за №16б від 12 лютого 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2119 (дві тисячі сто дев`ятнадцять) грн. 60 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	Т. В. Онишкевич	
Повне судове рішення складено 28.05.2025