УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/3173/23         Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О. 
Категорія 70          Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді  Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.
з участю секретаря
судового засідання Драч Т.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №289/3173/23 за позовом ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про зменшення розміру аліментів 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Шклярук Юлія Леонідівна 
на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О.  
в с т а н о в и в:
У грудні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 08.07.2020 року на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 на 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дочкою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на підставі судового наказу Радомишльського районного суду Житомирської області від 05.07.2023 року на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 на 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення старшою дочкою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а далі в розмірі 1/4 частини з усіх з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення меншою дочкою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що згідно рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 08.07.2020 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 31.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Вказує, що 01.03.2022 року він уклав шлюб з ОСОБА_6 та ІНФОРМАЦІЯ_5 в них народилась дочка ОСОБА_5 . На підставі судового наказу Радомишльського районного суду Житомирської області від 05.07.2023 року з позивача також стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 04.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . На виконання вказаних рішень суду було відкрито виконавчі провадження та звернуто стягнення на 50% його доходів. 
Звертає увагу суду на те, що він є військовослужбовцем ЗСУ та перебуває на посаді старшого оперативного чергового Комендатури Генерального штабу ЗСУ, який знаходиться в м. Києві, тому вимушений витрачати кошти на дорогу до місця служби, що становить близько 8000-10000 грн. на місяць. Окрім того, позивач сплачує комунальні послуги та має заборгованість перед АТ КБ «Приват Банк» за кредитним договором у розмірі 31 593,60 грн. До того ж, на його утриманні перебуває дочка дружини від її попереднього шлюбу - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Зважаючи на зазначені обставини, він вимушений звернутись до суду з даним позовом.
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з нього в порушення норм чинного законодавства стягуються аліменти в загальному розмірі 50% від усіх видів його доходу (заробітку) на утримання двох дітей на підставі рішення суду та судового наказу, й саме тому він звернувся з вимогою зменшити цей розмір з 1/2 до 1/3 на двох дітей, тобто по 1/6 частині на кожну.
Вказує, що його сімейний стан та матеріальне становище змінилися (в нього виникли кредитні зобов`язання, він несе витрати на сплату комунальних послуг, на його утриманні перебуває неповнолітня дочка дружини від першого шлюбу тощо), що на підставі положень статті 192 Сімейного кодексу України є підставою для зміни розміру аліментів. Також Верховний Суд зазначає, що вищевказана обставина відповідно до положень ст. 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №727/1599/22 (провадження №61-7814св22) та постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року у справі №682/2454/22-ц (провадження №61-10748св23).
Звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував дані обставини, в порушення вимог ст. 89 ЦПК України, не надав належну оцінку поданим письмовим доказам у їх сукупності, і виніс оскаржуване рішення всупереч вказаним законодавчим нормам.
Вважає, що Радомишльським районним судом невірно застосовано до спірних правовідносин при винесені оскаржуваного рішення постанову Верховного Суду від 22 серпня 2022 року в справі №712/6313/21 та правову позицію Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року в справі №343/945/19, від 12 січня 2022 року в справі №545/3115/19, від 23 травня 2022 року в справі №752/26176/18- в яких йдеться про зміну способу стягнення аліментів, проте вимоги щодо цього ним заявлено не було, а відповідно, дані постанови не підлягають застосуванню до цієї категорії справи. 
Крім того вказує, що категорично не можна погодитися з позицією суду першої інстанції, який при винесені оскаржуваного рішення керувався ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», що сукупний розмір аліментів, які стягуються на двох дітей, не перевищує встановлений законом загальний розмір відрахувань із його грошового забезпечення, встановленого зазначеною статтею. При цьому посилається на постанову ВСУ від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1798цс16 та постанову ВСУ від 19 лютого 2020 року у цивільній справі №194/629/17-ц, хоча їх контекст зовсім інший.
Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що він проходить службу в Генеральному штабі ЗСУ із позмінним графіком чергувань та за період з вересня 2023 року по листопад 2023 року включно йому нараховано грошове забезпечення у розмірі 160 553,98 грн. та після відрахування військового збору, аліментів та погашення боргу, позивачу виплачено 86 737,33 грн., проте з цим також не можна погодитися, оскільки постійне його забезпечення складає близько 37 000,00 грн. на місяць.
Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги його доводи щодо утримання ним дитини дружини від її попереднього шлюбу, аргументуючи це тим, що він не є батьком або усиновлювачем цієї дитини, а тому відповідно до ст. 180 СК України не несе обов`язку щодо її утримання. Доказ утримання цієї дитини доводить та обставина, що по-перше, вона входить до складу його сім`ї, а по-друге, її мати ОСОБА_4 на даний час знаходиться у відпустці по догляду за меншою дочкою й окрім державної допомоги в розмірі 860 грн., будь-якого іншого доходу не отримує, а відповідно, свої обов`язки щодо утримання своєї старшої дочки ОСОБА_8 у встановленому державою 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку вона реалізувати не може (відсутні дохід), тому усі ці витрати лягають на нього.
Також не відповідає дійсності висновок суду про наявність у нього будь-яких боргових зобов`язань, які впливають на права та інтереси дітей, адже згідно довідок про сплату аліментів від 09.01.2025 року за №60/23.3-29/25 та №61/23.3-29/25 заборгованість по сплаті аліментів станом на 07.01.2025 року на двох дочок - відсутня.
Враховуючи вищезазначене, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 скористалась своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
На спростування доводів апеляційної скарги вказує, що на її думку, наведені в апеляційній скарзі обставини, зокрема, зміна сімейного стану та матеріального становища позивача у зв`язку з тим, що на його утриманні перебуває неповнолітня дочка дружини від першого шлюбу та виникли кредитні зобов`язання, не доведені належними доказами. Так у доньки дружини від першого шлюбу є батько, ОСОБА_9 , який сплачує аліменти, і доказів про наявність заборгованості по сплаті аліментів її колишнім чоловіком ОСОБА_9 на утримання їх дитини протягом всього розгляду справи в суді надано не було.
Щодо наявності у позивача боргових зобов`язань, зокрема наявності кредиту, по якому наявна заборгованість у розмірі 31 593,00 грн., то відповідач вважає, що ці кошти є доходом позивача, а кредитна заборгованість вказує тільки загальну суму боргу, але не вказується за який період ця сума буде їм погашатись. Також вважає, що ОСОБА_1 звернувся до банку за отриманням кредиту, щоб збільшити свої витрати, які будуть перевищувати доходи з метою зменшення розміру оплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
Звертає увагу, що у позивача окрім грошового забезпечення (заробітної плати) військовослужбовця наявний дохід грошових коштів, а саме сума отриманої компенсації вартості автотранспортного засобу, яке належало йому як спільне майно подружжя від першого шлюбу із колишньою дружиною ОСОБА_2 на підставі відкритого виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 у розмірі 111 903,50 грн.
Таким чином, зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. У випадку позивача після утримання з нього аліментів на двох дітей у нього залишається на проживання більше ніж 54% від його доходу.
Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Також просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Позивач та його представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідачів надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.
За приписами статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження, наявними в матеріалах справи (а.с.14, 22-25 т.1).
Згідно рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 08.07.2020 року, ухваленого у справі №289/506/20, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 31.03.2020 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16-17 т.1).
Позивач і відповідач ОСОБА_2 перебували з 01.10.2005 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 01.09.2020 року (а.с.12-13 т.1).
01.03.2022 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_10 , яка має неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.18, 47 т.1). 
Судовим наказом Радомишльського районного суду Житомирської області від 05.07.2023 у справі №289/1486/23 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь його дружини ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.07.2023 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.26 т.1).
Відповідно до довідки №305/810 від 07.12.2023 року та витягів з графіку, ОСОБА_1 проходить військову службу в Генеральному штабі ЗСУ із позмінним графіком чергувань та за період з вересня 2023 року по листопад 2023 року включно йому нараховано грошове забезпечення у розмірі 160 553,98 грн. та після відрахування військового збору, аліментів та погашення боргу, розмір виплаченого позивачу забезпечення складає 86 737,33 грн. (а.с.33, 34-37 т.1).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів виникнення підстав, визначених ст. 192 СК України, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із учасників спірних правовідносин, оскільки зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що він має на утриманні доньку дружини від її попереднього шлюбу, оскільки позивач не є батьком або усиновлювачем цієї дитини, а тому відповідно до ст. 180 СК України, не несе обов`язку щодо її утримання, та наявність у нього кредитного зобов`язання, не підтверджують погіршення його матеріального становища.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріального утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на тримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива за обов`язкової сукупності наступних обставин.
По-перше, відбулася зміна матеріального стану платника в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан (зменшився його дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів, чи виникли грошові зобов`язання, які потребують додаткових матеріальних витрат тощо), або змінився сімейний стан (одруження, народження дітей, поява інших утриманців тощо).
По-друге, такі зміни у матеріальному стані платника аліментів мають бути істотними.
По-третє, вказані обставини мають виникнути виключно після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, оскільки презюмується, що при визначенні аліментів суд встановлює дійсні обставини, в тому числі передбачені ст. 182 СК України щодо наявності утриманців тощо, які необхідні для визначення розміру аліментів.
У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 (провадження №61-1031св21) викладено такий правовий висновок щодо застосування статті 192 СК України: «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що в нього змінився сімейний стан, оскільки у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_7 в них народилася спільна донька, ОСОБА_5 , на утримання якої судовим наказом Радомишльського районного суду Житомирської області від 05.07.2023 у справі №289/1486/23 було стягнуто з нього на користь його дружини ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.07.2023 року до досягнення дитиною повноліття. Зазначав, що також на його утриманні перебуває і старша донька дружини від першого шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки дружина на даний час знаходиться у відпустці по догляду за меншою дочкою й окрім державної допомоги в розмірі 860 грн., будь-якого іншого доходу не отримує, а відповідно, свої обов`язки щодо утримання своєї старшої дочки ОСОБА_8 у встановленому державою 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку вона реалізувати не може (відсутні дохід), тому усі ці витрати лягають на нього. Перебування на утриманні ще однієї дитини є самостійною підставою для зміни розміру аліментів, що підлягають стягненню.
Однак враховуючи, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з утриманням дочки дружини від першого шлюбу, оскільки позивач не є батьком або усиновлювачем цієї дитини, а тому відповідно до ст. 180 СК України не несе обов`язку щодо її утримання, тому відсутні підстави для задоволення вимог щодо зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Доводи апеляційної скарги про те, що на його утриманні знаходиться дитина від іншого шлюбу не свідчить про погіршення його матеріального становища.
Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів погіршення майнового стану позивача, зокрема, останнім не надано суду доказів щодо зміни розміру його доходів в бік погіршення.
Доводи апеляційної скарги про наявність кредитної заборгованості апеляційний суд оцінює критично, оскільки позивач при оформленні кредитного договору не міг не врахувати усі наявні у нього фінансові зобов`язання, зокрема по сплаті аліментів на дитину.
Таким чином, позивачем не доведено, що він не має можливості сплачувати аліменти, визначені рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 08.07.2020 року на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач офіційно працевлаштований, проходить військову службу в Генеральному штабі ЗСУ із позмінним графіком чергувань та за період з вересня 2023 року по листопад 2023 року включно йому нараховано грошове забезпечення у розмірі 160 553,98 грн. та після відрахування військового збору, аліментів та погашення боргу виплачено його позивачу у розмірі 86 737,33 грн. (а.с.33, 34-37 т.1). 
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що постійне грошове забезпечення скаржника складає 37 000,00 грн., оскільки ним не надано належних доказів на підтвердження вказаної обставини.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що розмір аліментів на дитину  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягується за рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 08.07.2020 року, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину від першого шлюбу його дружини та наявність кредитного зобов`язання без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення доньки ОСОБА_3 та суперечитиме її інтересам.
Також за встановлених обставин справи колегія суддів вважає, що подана відповідачем - ОСОБА_4 заява, в якій остання не заперечує проти зменшення розміру аліментів, які стягуюються на її користь на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) за судовим наказом Радомишльського районного суду Житомирської області від 05.07.2023 року, не свідчить про наявність підстав для задоволення позову у цій частині.
17 березня 2025 року представник ОСОБА_2 подала клопотання про стягнення з позивача на свою користь 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених судових витрат представником відповідача долучено: акт передачі/прийняття наданих послуг №2 за договором №23 про надання правової допомоги від 22.05.2024 року (зі змінами від 31.12.2024 року), ордер на надання правничої допомоги; копію свідоцтва адвоката.
Відповідно до положень ч. 1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Обсяг виконаних робіт і наданих відповідачу послуг адвокатом Кучерявою Т.А. наведено у акті передачі/прийняття наданих послуг №2 за договором №23 про надання правової допомоги від 22.05.2024 року (зі змінами від 31.12.2024 року) (а.с.229 т.1).
Так, згідно вищенаведеного акту, загальна сума витрат клієнта складає 5 000,00 грн, яка включає в себе: підготовка та надання відзиву на апеляційну скаргу - 3 000,00 грн.; участь у судовому засіданні апеляційної інстанції - 2 000,00 грн.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з правовим висновком, викладеним у п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Оцінюючи обсяг робіт, що зазначений в акті наданих послуг, колегія суддів вважає, що в даному випадку витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн. в повній мірі відповідають критерію розумної необхідності таких витрат.
Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З урахуванням викладеного, враховуючи принципи розумності і співмірності, складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт та часом витраченим на їх виконання, а також відсутність заяви сторони позивача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання представника відповідача ОСОБА_2 підлягає до задоволення та з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені і документально підтвердженні витрати на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є, зокрема, справи про збільшення та зменшення розміру аліментів (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Шклярук Юлія Леонідівна, залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 грудня 2024 року - без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені під час апеляційного розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 02 червня 2025 року.

Головуючий                                               Судді