Справа № 139/537/24
Провадження № 22-ц/801/854/2025
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коломійцева В. І.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року	Справа № 139/537/24	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Берегового О.Ю. (судді – доповідача),
суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,
за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп»,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки за апеляційними скаргами представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» адвоката Пилипець Антона Юрійовича та представника ОСОБА_2 адвоката Цепляєва Сергія Вікторовича на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12 лютого 2025 року, ухваленого місцевим судом під головуванням судді Коломійцевої В.І., дата складення повного тексту рішення невідома,

встановив:

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «KIA Sorento» д.н.з. НОМЕР_1 . 28 липня 2023 року, о 08:30 годині, на автодорозі С-02-13-20 с. Перекоринці – с. Попелюхи, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 313», д.н.з НОМЕР_2 під час зустрічного роз`їзду не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «KIA Sorento» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та самостійно залишив місце ДТП до якого був причетний. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.
За наслідками ДТП, відносно водія ОСОБА_2 співробітниками поліції 28 липня 2023 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №325399 за порушення п. 13.3 і п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України, зі змінами та доповненнями, (надалі «ПДР»), за що відповідальність передбачена ст. 124 та 122-4 КУпАП.
В подальшому, постановою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2023 року по справі № 139/559/23 провадження відносно ОСОБА_2 було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постановою Вінницького апеляційного суду від 15 листопада 2023 року вказана постанова скасована та постановлена нова, якою провадження у справі закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 313», д.н.з НОМЕР_2 , на момент настання ДТП була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-214744988.
Позивач, з врахуванням постанови Вінницького апеляційного суду, повторно 28 травня 2024 року, звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з заявою про страхове відшкодування, на яку листом № 230000813339-5 від 12 червня 2024 року було повідомлено про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ДТП.
Крім того, позивач зазначає, що у відповідності до висновку експертного дослідження № ЕД-19/102-24/2702-АВ від 14 лютого 2024 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «KIA Sorento» д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску станом на 12 лютого 2024 року становить 241 508 гривень 97 копійок з урахуванням ПДВ на матеріали.
Враховуючи зазначене, на думку позивача з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на його користь підлягає стягненню сума страхового відшкодування в розмірі 160 000 грн (мінімальний ліміт з 01 липня 2022 року), а з відповідача ОСОБА_2 - різниця між вартістю відновлюваного ремонту та страховим відшкодуванням, що становить 81 508 гривень 97 копійок.
Окрім майнової шкоди, як зазначає позивач, діями ОСОБА_2 та ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», йому завдано моральної шкоди, так як внаслідок ДТП у позивача порушились нормальні життєві зв`язки, змінився звичний спосіб життя, довгий час він не міг керувати автомобілем, оскільки він потребував ремонту. Розмір відшкодування за завдану моральну шкоду позивачем оцінюється у сумі 5000 гривень.
Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом, в якому він просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на його користь майнову шкоду (збитки), заподіяну внаслідок пошкодження автомобіля марки «KIA Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі ліміта страхового відшкодування у сумі 160000,00 грн., та з ОСОБА_2 різницю між вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням у сумі 81508,97 грн., витрати пов`язані із проведенням транспортно-товарознавчого дослідження у розмірі 3634,96 грн. Крім того просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь моральну шкоду заподіяну внаслідок пошкодження автомобіля марки «KIA Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 5000,00 грн. Провести розподіл судових витрат.
Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12 лютого 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 156800 (сто п`ятдесят шість тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду заподіяну внаслідок ДТП у розмірі 81508 (вісімдесят одна тисяча п`ятсот вісім) гривень 97 копійок та 2000 (дві тисячі) гривень компенсації моральної шкоди.
Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані із проведенням транспортно-товарознавчого дослідження з метою визначення розміру завданих збитків у розмірі 3634 (три тисячі шістсот тридцять чотири) гривні 96 копійок.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 1767 гривень 80 копійок судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1820 гривень 65 копійок судового збору.
В решті позовних вимог відмовлено.
Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12 лютого 2025 року мотивоване тим, що відповідачами не було надано належних доказів щодо відсутності вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП яке мало місце 28 липня 2023 року, що є підставою для відшкодування заподіяної шкоди.
Визначаючи розмір суми відшкодування місцевий суд зазначив, що у зв`язку з тим, що фактично витрати на проведення ремонту автомобіля позивача після ДТП склали 241508 гривень 97 копійок, враховуючи ліміт відповідальності страховика у розмірі 160000,00 грн та розмір франшизи - 3200,00 грн, зі страховика винної у ДТП особи на користь позивача слід стягнути – 156800 гривень, відтак різниця між вартістю відновлюваного ремонту та страховим відшкодуванням, яка підлягає стягненню з винуватця ДТП – ОСОБА_2 , в межах заявлених вимог без врахування франшизи становить 81 508 гривень 97 копійок.
Вирішуючи питання в частині стягнення моральної шкоди, суд попередньої інстанції вказав, що розмір заявленої позивачем моральної шкоди в сумі 5 000,00 гривень є завищеним, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача розмір моральної шкоди у 2000,00 гривень є таким, що відповідає характеру правопорушення, глибині душевних страждань позивача, яку слід стягнути з винної особи.
Проводячи розподіл судових витрат місцевим судом зазначено, що такий проведено пропорційно задоволеним вимогам.
Частково не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник ОСОБА_2 адвокат Цепляєв Сергій Вікторович подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просив оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в цій частині.
Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката Цепляєва Сергія Вікторовича мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції прийшов до помилкового висновку про доведеність вини відповідача ОСОБА_2 , оскільки постановою Вінницького апеляційного суду від 15 листопада 2023 року в справі 139/537/23 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 та 122-4 КУпАП закрито провадження, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, без встановлення вини особи. Відтак будь-якими належними, допустимими і достатніми доказами не доведено наявність вини відповідача ОСОБА_2 . Поряд з цим вважає, що місцевим судом помилково задоволено позов в межах відшкодування вартості відновлювального ремонту, а не вартості завданого матеріального збитку, який є значно меншим. Водночас вважає, що наявний в матеріалах справи висновок експертного дослідження № ЕД-19/102-24/2702-АВ від 14 лютого 2024 року не відповідає вимогам законодавства, оскільки останній не містить інформації про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність. З огляду на викладене вважає, що позивачем не доведено суми завданої шкоди. 
Також, частково не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» адвокат Пилипець Антон Юрійович подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просив оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 116524,34 грн.
Апеляційна скарга представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» адвоката Пилипець Антона Юрійовича мотивована тим, що на думку заявника чинними нормами та правовими позиціями визначено, що із відповідача може бути стягнуто та/або відшкодовано у якості страхового відшкодування вартість відновлювального ремонту із урахуванням фізичного зносу транспортного засобу (матеріальний збиток), який згідно висновку становить 119724,34 грн (без врахування франшизи). З огляду на викладене вважають, що місцевий суд припустився помилки приймаючи до уваги вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу в розмірі 241508,97 грн. та стягуючи з відповідача таку вартість у розмірі ліміту відповідальності страховика з урахуванням франшизи, а саме 156800,00 грн.
18 березня 2025 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Браславця Я.Ю. надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому він заперечив аргументи викладені в них вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог. Поряд з цим зазначив, що відсутність встановленої вини відповідача в справі про адміністративне правопорушення не може бути підставою для звільнення ОСОБА_2 від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки його вину може бути підтверджено іншими належними доказами. Також заперечує доводи апеляційної скарги щодо визнання експертного дослідження неналежним та недопустимим доказом, оскільки такі доводи не наводились в суді попередньої інстанції. Крім того заперечує також покликання щодо відшкодування вартості відновлювального ремонту, оскільки відповідно до чинних норм законодавства передбачено стягнення із страхувальника фактичного розміру шкоди, а не лише матеріального збитку. Відтак з ОСОБА_2 , підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Цепляєв С.В. в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задоволити.
Сторона відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» в судове засідання не з`явилась, причини неявки невідомі. Водночас в апеляційній скарзі зазначено, що в разі неявки в судове засідання представника розгляд справи проводити без участі останнього.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Браславець Я.Ю. підтримав доводи викладені в відзиві на апеляційні скарги, просив в їх задоволенні відмовити, а рішення залишити без змін.
Колегією суддів під час судового засідання роз`яснено сторонам їх право на проведення судової експертизи з метою встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями учасників дорожнього руху, зокрема, позивача та відповідача з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Проте сторона позивача та відповідача повідомили, що не мають наміру ініціювати питання щодо проведення вказаної експертизи і бажають проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказах.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, заперечення, які викладені в відзиві на апеляційні скарги, пояснення надані в судовому засіданні, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «KIA Sorento» д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 27 травня 2023 року (т. 1, а.с.71-72).
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 28 липня 2023 року серії ААД № 325400 водій ОСОБА_2 , керував автомобілем MERCEDES-BENZ Sprinter, номерний знак НОМЕР_2 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди до якої він був причетний 28 липня 2023 року о 08:30 год, чим порушив вимоги п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП (т. 1, а.с. 174).
Постановою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2023 року по справі № 139/559/23 провадження відносно ОСОБА_2 щодо адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в останнього складу адміністративних правопорушень.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 15 листопада 2023 року постанову Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2023 року була скасовано та постановлено нову, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч. 1 ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП (т. 1, а.с. 44-49).
На час ДТП, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу MERCEDES-BENZ Sprinter 313, д.н.з НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-214744988 від 23 травня 2023 року, дійсним на дату ДТП з лімітом страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 160000 гривень, франшиза 3200 гривень (т. 1, а.с.80).
Відповідно до висновку експертного дослідження № ЕД-19/102-24/2702-АВ від 14 лютого 2024 року про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «KIA SORENTO», що виготовлений судовим експертом Вінницького науково дослідного експертно-криміналістичного центру О.П. Федоренко (свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта №8631) ринкова вартість автомобіля «KIA SORENTO», станом на 12 лютого 2024 року, становила 369 484,5 грн. Вартість матеріального збитку, тобто вартість між сумою вартості відновлюваного ремонту з урахуванням вартості коефіцієнта фізичного зносу, завданого власнику автомобіля «KIA SORENTO», реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 12 лютого 2024 року могла становити 119 724 гривні 34 копійки. Вартість відновлюваного ремонту автомобіля «KIA Sorento» д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску станом на 12 лютого 2024 року могла становити – 241 508 гривень 97 копійок, з урахуванням ПДВ на матеріали (т. 1, а.с.16-27).
Позивач після прийняття Мурованокуриловецьким районним судом постанови від 02 жовтня 2023 року про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення подав до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заяву про страхове відшкодування з доказами розміру завданих збитків. За результатами розгляду вказаної заяви, страховик листом за вихідним №230000813339-1 від 13 листопада 2023 року надав відповідь відповідно до якої вказав, що неможливо стверджувати про настання цивільно-правової відповідальності даного водія, а тому у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування за заявленим випадком (т. 1, а.с. 50-51).
Після оскарження постанови в апеляційному порядку, позивач, через свого представника - адвоката Браславця Я.Ю., повторно 28 травня 2024 року звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та отримав відповідь (№230000813339 від 12 червня 2024 року) про відмову у виплаті страхового відшкодування, вказавши, що при відсутності постанови суду про визнання вини в настанні ДТП ОСОБА_2 , неможливо стверджувати про настання його цивільно-правової відповідальності. (т. 1, а.с.52-53, 55-56).
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
За частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП – через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № № 686/4557/18.
У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».
Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18).
У справі, що переглядається суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що не притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП не свідчить про відсутність його вини у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій статті 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.
Однак, відповідачем ОСОБА_2 не було надано належних доказів щодо відсутності його вини у вчиненні ДТП.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі "645/6088/18 (провадження № 61-8502св21).
Відтак, твердження апелянта про те, що судом не було встановлено вини відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_2 та спричиненими наслідками ДТП, не заслуговують на увагу.
Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором.
Згідно з частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Поряд з цим, статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, – це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Подібні за змістом висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 344/3008/17 (провадження № 61-26423св18), від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320св20).
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з висновку експертного дослідження № ЕД-19/102-24/2702-АВ від 14 лютого 2024 року про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «KIA SORENTO» вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «KIA SORENTO» з урахуванням фізичного зносу станом на 12 січня 2024 року могла становити 119724,34, а вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля без врахування фізичного зносу станом на 12 лютого 2024 року могла становити – 241 508 гривень 97 копійок, з урахуванням ПДВ на матеріали (т. 1, а.с.16-27).
Покликання в апеляційній скарзі на те, що висновок експерта не відповідає вимогам законодавства, оскільки останній не містить інформації про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність, не заслуговують на увагу, оскільки вказаний висновок прийнятий до увагу місцевим судом в якості доказу розміру завданої шкоди, в силу ч. 3 ст. 12 ЦПК України, а не як експертний висновок.
Поряд з цим, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при складанні вказаного висновку експертом використовувались чинні та дозволені в Україні інформаційні джерела для визначення реальної суми матеріального збитку у вказаному випадку.
При цьому, в разі незгоди з вищезазначеним розміром матеріального збитку, експертним висновком відповідач не був позбавлений заявити в суді відповідне клопотання про проведення судового експертного дослідження, проте вказаним правом останній не скористався.
На час ДТП, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу MERCEDES-BENZ Sprinter 313, д.н.з НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-214744988 від 23 травня 2023 року, дійсним на дату ДТП з лімітом страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 160 000 гривень, франшиза 3200 гривень (т. 1, а.с.80).
Відносини між ОСОБА_2 та його страховиком ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону № 1961-IV, згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Таким чином обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, тому за обставин цієї справи у нього не виникло обов`язку повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності.
З огляду на викладене, у відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» виник обов`язок з відшкодування потерпілій особі ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 116524,34 грн. (за мінусом франшизи в розмірі 3200 грн.)
Вказані обставини залишились поза увагою місцевого суду, внаслідок чого було стягнуто з відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» повне відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності.
Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції зазначає, що за таких обставин з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягала до стягнення різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, а саме 124?984,63 грн = (241508,97 грн. - 116524,34 грн.).
Натомість позивачем заявлено до стягнення з ОСОБА_2 розмір майнової шкоди заподіяної внаслідок ДТП в сумі 81508,97 грн., який є меншим ніж фактична різниця між вартістю ремонту транспортного засобу без урахування фізичного зносу та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу.
Водночас суд апеляційної інстанції зауважує, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року у справі № 201/2288/20 (провадження № 61-7154св22) зазначено, що "рішення суду здатне бути джерелом для набуття цивільних прав і обов`язків тільки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Рішення суду, як правомірна приватно-правова конструкція, не повинно використовуватися учасниками цивільного обороту всупереч його призначенню для набуття цивільних прав і обов`язків, за відсутності вказівки про це в актах цивільного законодавства".
В постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року в справі № 179/363/21 (провадження № 61-4060св23) Касаційний суд зауважив, що принцип заборони повороту до гіршого відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення).
Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції
Зважаючи на це, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в частині позовних вимог позивача до ОСОБА_2 про стягнення розміру майнової шкоди заподіяної внаслідок ДТП не підлягає скасуванню чи зміні, оскільки визначена позивачем та задоволена судом сума не була оскаржена в сторону збільшення будь-якою із сторін, а тому апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості вийти за межі апеляційної скарги та ухвалити рішення про стягнення більшої суми, ніж та, яка заявлена позивачем, навіть за наявності підстав для цього, що узгоджується з принципом заборони повороту до гіршого та правовою позицією Верховного Суду.
Отже, обставини на які посилається апелянт ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» в своїй апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права знайшли своє підтвердження.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки при вирішенні справи суд допустився порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» заслуговують на увагу, тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування з підстав, встановлених статтею 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом зменшення стягуваного з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 розміру страхового відшкодування з 156800,00 грн. до 116524,34 грн., а також зменшення суми витрат пов`язаних із проведенням транспортно-товарознавчого дослідження та розміру судового збору з пропорційно задоволеним вимогам.
Щодо судових витрат.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволенню позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідач ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір в розмірі 2700,00 грн.
Оскільки апеляційна скарга ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» задоволена в повному обсязі, тому на їх користь з позивача ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за розгляд справи в апеляційній інстанції, в сумі 2700,00 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Цепляєва Сергія Вікторовича залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» адвоката Пилипець Антона Юрійовича задовольнити.
Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12 лютого 2025 року в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування змінити.
Зменшити стягуваний з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 розмір страхового відшкодування з 156800,00 грн. до 116524,34 грн., а також суми витрат пов`язаних із проведенням транспортно-товарознавчого дослідження з 3634,96 грн. до 2647,34 грн та розміру судового збору з 1767,80 грн. до 1141,96 грн. пропорційно задоволеним вимогам.
В решті рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12 лютого 2025 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2700,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                 О.Ю. Береговий

Судді:                                                         О.В. Ковальчук

       Т.М. Шемета