справа № 755/2213/24
головуючий у суді І інстанції Галаган В.І.
провадження № 22-ц/824/1197/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
27 травня 2025 року                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І., 
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бовшика Миколи Юрійовича на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 64 271 грн 92 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 14 464 грн 45 коп., 3% річних у розмірі 4 171 грн               38 коп. та судовий збір у розмірі 3 028 грн. 
На обґрунтування позовних вимог ТОВ «Євро-Реконструкція» посилалося на те, що надання послуг з централізованого опалення в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198. 
Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої водиза адресою: АДРЕСА_2 , однак з лютого 2017 року своєчасно не вносили плату за отриманні послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 01 січня 2024 року у розмірі 64 271 грн 92 коп.
 
Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від                 05 березня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 64 271 грн 92 коп., втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі 14 464 грн 45 коп., 3% річних у розмірі 4 171 грн                       38 коп., всього - 82 907 грн 75 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 1 514 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 1 514 грн.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі своєчасно не вносили плату за послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача.
Також з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 % річних, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг.
 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник                  ОСОБА_1 - адвокат Бовшик М.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від           05 березня 2024 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції розглядаючи цей спір належним чином не повідомив ОСОБА_1 про розгляд справи, чим позбавив її подати заяву про застосування позовної давності.
Суд першої інстанції неправильно підійшов до застосування пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки зазначений пункт доповнено 30 березня 2020 року, а розрахунок заборгованості подано за період з лютого 2017 року до грудня 2023 року, а карантин діяв до                       24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а розрахунок брався до грудня 2023 року.
У квартирі зареєстровано 5 осіб, тому виникає питання, чому заборгованість стягується тільки з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Із наявного у матеріалах справи розрахунку не зрозуміло, як здійснювалося нарахування за послуги з постачання гарячої води, чи то по засобах обліку, чи то по кількості зареєстрованих осіб, чи то без врахування вузлів обліку, чи з урахуванням вузлів обліку.
 
Також місцевим судом неправильно застосовано норми постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206, згідно з якою до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань процентів, річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Враховуючи загальні норми позовної давності суд мав би їх застосувати та відмовити у позові за період з 01 січня 2020 року.
Від ТОВ «Євро-Реконструкція» до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що судом першої інстанції були вжиті всі належні і можливі заходи з повідомлення відповідачів про розгляд справи судом.
Згідно з відповіддю, наданою Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією, у спірній квартирі зареєстровані у період з                     30 січня 2017 року до 17 листопада 2023 року ОСОБА_3 (знята з реєстрації 13 грудня 2019 року), ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Тобто, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є неповнолітніми, а ОСОБА_3 знята з реєстрації, тому ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є належними відповідачами.
Спірна квартира не обладнана індивідуальним засобом обліку гарячої води. Загальнобудинковий засіб обліку гарячої води відсутній, тому нарахування за надані послуги за період з березня 2017 року до січня                   2024 року здійснювались за нормою споживання на кількість зареєстрованих в квартирі. У грудні 2023 року, після отримання інформації про кількість зареєстрованих осіб, товариством здійснено перерахунок вартості наданих послуг, що відображено в графі перерахунки шляхом зняття нарахування на одну особу за попередній період з 5 осіб на 4 особи (з грудня 2019 року з моменту зняття з реєстрації ОСОБА_3 ).
Відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі до моменту подання позовної заяви до суду звертались до товариства з повідомленням про перерахунок вартості наданих послуг на підставі індивідуальних показників засобу обліку чи про зміну кількості зареєстрованих чи фактично проживаючих осіб у квартирі.
Заява про застосування позовної давності може бути застосована судом лише до заявлених позовних вимог за отримані послуги з постачання гарячої води в межах періоду з 01 лютого 2017 року до 12 березня 2017 року.
За змістом частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що згідно з витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва від 17листопада 2023 року № 102562562 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 12 січня 1988 року по час звернення до суду з цим позовом, а ОСОБА_1 - з 05 грудня 2008 року по час звернення до суду з цим позовом.
Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року за                  № 198, що підтверджується переліком житлових будинків, затвердженим головою Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації                      20 серпня 2015 року.
Відповідачі з лютого 2017 року не вносили плату за отримані послуги з постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01 січня 2024 року у розмірі 64 271 грн 92 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості за період з лютого 2017 року до грудня                      2023 року.
Звернень з приводу ненадання або неналежного надання послуг від відповідачів до позивача не надходило.
 
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України  від 21 липня 2005 року № 630, чинними на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила № 630).
Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
У відповідності до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:
1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуги з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);                     3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Положеннями статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 року № 630.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідачі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_3 та споживають надані ТОВ «Євро-Реконструкція» послуги.
Однак, своєчасно з лютого 2017 року не вносили плату за отримані послуги з гарячого водопостачання.
Розмір заборгованості за послуги з постачання гарячої води становить 64 271 грн 92 коп., який відповідачі не спростували.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованості за послуги з гарячого водопостачання у розмірі 64 271 грн 92 коп., однак помилково вважав, що така заборгованість підлягає до солідарного стягнення З огляду на це рішення суду в цій частині підлягає зміні, а з кожного з відповідачів підлягає до стягнення по 32 135 грн 96 коп. (64 271 грн                              92 коп./2).
 
Разом з тим, колегія суддів також не може в повному обсязі погодитися з висновком суду першої інстанції у частині стягнення 3 % річних у розмірі 4 171 грн 38 коп. та індексу інфляції в розмірі 14 464 грн 45 коп. з таких підстав.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з пунктом 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.
За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. 
Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.
Разом з тим, за змістом статей 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.
За правилами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) … [позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
 
Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції].
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник                  ОСОБА_1 - адвокат Бовшик М.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій, зокрема просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити у задоволенні позову.
 Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року                       № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Отже, з урахуванням статті 257 ЦК України, позивач вправі був звернутися до суду з позовом до відповідачів за захистом свого порушеного права з вимогами про стягнення заборгованості, яка утворилася з лютого 2017 року, у строк не пізніше лютого 2020 року, позов подано у лютому                 2024 року.
Однак, оскільки Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня                  2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності підлягає частковому задоволенню судом з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від                    06 травня 2021 року у справі № 903/323/20, від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21.
У постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження  № 61-5238св22) Верховний Суд зазначив про те, що у пункті 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ перелічені всі статті Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Із цим позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до суду у лютому 2024 року, однак враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року, відповідно не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02 квітня 2017 року не завершився.
Враховуючи викладене, а також те, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, і є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржників, тому нарахування позивачем  3 % річних та інфляційних втрат за період з 12 березня 2017 року до лютого 2022 року є законним.
Однак, стягнення судом першої інстанції 3 % річних та інфляційних втрат за період з лютого 2017 року до 12 березня 2017 року є помилковим та таким, що підлягає зменшенню, шляхом стягнення з відповідачів на користь позивача 3 % річних за період з 12 березня 2017 року до лютого 2022 року у сумі 4 167 грн 98 коп. та інфляційних втрат у розмірі 14 456 грн 13 коп. 
Разом з тим, суд першої інстанції помилково вважав, що така заборгованість підлягає до солідарного стягнення. З огляду на це рішення суду в цій частині підлягає зміні, а з кожного з відповідачів підлягає до стягнення  на користь позивача 3 % річних за період з 12 березня 2017 року до лютого 2022 року у сумі по 2 083 грн 99 коп. (4 167 грн 98 коп./2) та інфляційних втрат у розмірі по 7 228 грн 07 коп. (14 456 грн 13 коп./2). 
 
Враховуючи зазначене доводи апеляційної інстанції про неправильне застосування пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України частково знайшли своє підтвердження.
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про незалучення до участі у справі всіх зареєстрованих у спірній квартирі осіб, з яких підлягає стягненню заборгованість за житлово-комунальні послуги.
Згідно з частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зазначено, що … [пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи].
Вирішуючи питання про склад осіб, які беруть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, норми матеріального права, які підлягають застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес осіб у вирішенні справи.
У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів (відповідачів). Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.
Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.
У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що … [належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача].
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. 
Заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , тому незалучення до участі у справі всіх зареєстрованих повнолітніх осіб не вплинуло на правильність вирішення спору.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
 
На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Бовшика М.Ю. підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду рішення місцевого суду здійснює перерозподіл судових витрат, а тому з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» підлягають стягненню судові витрати по 1 513 грн 70 коп. з кожного.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бовшика Миколи Юрійовича задовольнити частково.
Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від                           05 березня 2024 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:
Позовні вимоги ТОВ «Євро-Реконструкція» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 32 135 грн 96 коп., втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі 7 228 грн 07 коп., 3% річних у розмірі 2 083 грн 99 коп., всього - 41 448 грн 02 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 32 135 грн 96 коп., втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі 7 228 грн 07 коп., 3% річних у розмірі 2 083 грн 99 коп., всього - 41 448 грн 02 коп.
В іншій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1 513 грн 70 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1 513 грн 70 коп.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

 
Головуючий                                                               Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                          Р.В. Березовенко
 
                                                                                          О.Ф. Лапчевська