ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 р. 	Справа № 520/32169/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 (ухвалене суддею Бадюковим Ю.В.)  по справі № 520/32169/24
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                       
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася  до   суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила:  визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області надати ОСОБА_1 повну відповідь на запит від 18.10.2024, надавши розрахунок пенсії за віком, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про державну службу» померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 .
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025   позов  задоволено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025     та прийняти  нове рішення, яким у  задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про державну службу», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними   в справі матеріалами.
          Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
          Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Судовим розглядом встановлено, що позивачка  02.12.2021   звернулася до Управління пенсійного фонду в м. Ізюмі з заявою про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1   чоловіка ОСОБА_2  
17.02.2022 позивачка звернулася до відповідача з  заявою, в якій я просила надати   розрахунок пенсії за віком померлого чоловіка.  
18.10.2024 на адресу Головного управління ПФУ в Харківській області направлено адвокатський запит щодо надання письмової довідки-розрахунку в тому числі пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про державну службу».
11.11.2024   отримала відповідь від 30.10.2024, до якої надано копію рішення Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 08.12.2021  та розрахунок довічного грошового утримання ОСОБА_2 . У вказаній відповіді зазначено, що ОСОБА_2 пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про державну службу» не отримував, а отримував довічне грошове утримання судді у відставці. Таким чином, позивачу не надано розрахунок пенсії за віком померлого чоловіка на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про державну службу».
Позивачка не погодилася з вищезазначеною  відповіддю відповідача та звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність щодо  ненадання розрахунку пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про державну службу» померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 є протиправною.
Суд апеляційної інстанції  погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
          Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини щодо порядку здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, регулюються правовими нормами Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011  № 2939-VI (в подальшому - Закон № 2939-VI), що були чинні на день виникнення спору.
Відповідно до  ст. 5  Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 19   Закону № 2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно  до   ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Таким чином, відповідно до  ст.13 Закону № 2939-VI відповідач, як суб`єкт владних повноважень, як орган державної виконавчої влади, відносяться до розпорядників інформації для цілей цього Закону.
Відповідно до  ст. 1   Закону № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Таким чином, відповідач може бути розпорядником лише тієї інформації, яка була отримана або створена ним в процесі виконання своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у їх володінні.
Тобто, відповідно до  Закону № 2939-VI, публічна інформація - це вже відображена і задокументована або "готова і доступна" її лише необхідно надати на запит.
Судовим розглядом встановлено, що представник позивачки, 18.10.2024  звернувся до відповідача з адвокатським запитом про надання письмової довідки -розрахунку пенсії ОСОБА_2 станом на 2021 рік за весь час призначення та отримання ним такого забезпечення за відповідні періоди таких нарахувань та довідку про розрахунок пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " та Закону України "Про державну службу".
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інтенції вважає, що, оскільки  запитувана представником позивачки інформація не є відкритою та дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення іншими, окрім позивача, особами, то   вказаний запит представника позивача на інформацію подано, згідно із Законом України "Про доступ до публічної інформації".
Листом від 30.10.2024, позивачеві направлено   копію рішення Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 08.12.2021 про відмову ОСОБА_2  в переході з пенсії за віком на пенсію  у зв`язку з втратою годувальника, згідно  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та  розрахунок довічного грошового утримання ОСОБА_2 . Також  зазначено, що ОСОБА_2 пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про державну службу» не отримував, а отримував довічне грошове утримання судді у відставці. 
Проте, розрахунок пенсії за віком померлого чоловіка на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про державну службу» позивачу не надано.
Щодо ненадання розрахунку пенсії за віком померлого чоловіка позивачки на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про державну службу», суд зазначає наступне.
Статтею 27  Законом № 1058 передбачено загальний підхід для обчислення усіх видів пенсій з базової величини - пенсії за віком.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 1058, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно, із ч.  2 ст. 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
Отже, незалежно від того, отримувала особа пенсію за віком чи ні, усі пенсії, в тому числі і пенсія у зв`язку з втратою годувальника, обчислюються з однакової базової величини - пенсії за віком.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що  те, що  суддя у відставці ОСОБА_2 пенсії за віком не отримував (а отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці), не є перешкодою для застосування пенсії за віком як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в подальшому - Закон № 2453-VI), судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.
Відповідно до ч. 2 ст. 138 Закону № 2453-VI, суддя, який не досяг пенсійного віку, отримує щомісячне довічне утримання. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на отримання щомісячного грошового утримання чи за його вибором призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-XII.
У лютому 2015 року вступив в законну силу Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12.02.2015, розділ 10 якого визначав статус судді у відставці.
Згідно із  ст. ст. 141, 142   Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12.02.2015,   суддя у відставці також мав право на призначення йому пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-XII, або за його вибором право на отримання щомісячного довічного утримання.
Аналогічним чином визначав право судді у відставці на пенсійне забезпечення, а також права утриманців померлого судді у відставці на отримання пенсії на випадок втрати годувальника Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року, яким   змінено статті 37 Закону України «Про державну службу» на нову назву «Пенсійне забезпечення державних службовців».
В подальшому, Закон № 3723-XII втратив чинність на підставі Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року (в подальшому - Закон № 889-VIII) за винятком статті 37 Закону України № 3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону № 889 -VIII.
Згідно із пунктами 10 і 12 розділу 11 Закону № 889 -VIII та Закону № 2453-VI, державні службовці, які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах, віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
Суд зазначає, що пункт 13 розділу 11 Закону №889-VIII передбачає, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог статті 31 Закону №3723-XII зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.
Положення про реалізацію права судді на відставку за нормами Закону № 2453-VI передбачені і пунктом 25 частини другої розділу 12 перехідних положень Закону № 1402- VIII.
З 08.06.2016   у зв`язку з ухваленням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.016 № 4-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», визнано неконституційними окремі норми статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Зокрема частиною 4 резолютивної частини Конституційний Суд України вказав наступний порядок виконання рішення: частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010   № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015   № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду   від 31 травня 2021 року у справі № 569/10026/16-а, від 21 грудня 2021 року у справі № 440/7341/20, від 25 травня 2022 року у справі № 409/2218/17.
Крім того, Верховний Суд, зокрема у постанові від 09.11.2018   у справі № 236/3193/16-а наголосив на наявності права утриманців судді, що перебував у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ та вказав, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою статті 37 Закону № 3723-ХІІ, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом. Дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника. За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що ч. 1 ст. 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", слід застосовувати, з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника - судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком, на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі:
(1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, або
(2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Вибір заявника (там, де він є) є вирішальним і тоді, коли йдеться про обчислення розміру пенсії. Однак цей вибір є ілюзорним, коли особа не обізнана про свої права та альтернативи.
Отже, саме Пенсійний фонд та його органи повинні забезпечити умови, за яких особа обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду    № 440/7341/20 від 21.12.2021 р.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що  відповідачем протиправно не надано розрахунку пенсії за віком, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про державну службу» померлого ІНФОРМАЦІЯ_1  чоловіка ОСОБА_2 , у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є   зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надати ОСОБА_1 повну відповідь на запит від 18.10.2024, а саме надати розрахунок пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про державну службу» померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка - ОСОБА_2 .
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням    вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі       Руїс Торіха проти Іспанії  (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної  інстанції  вважає, що ключові аргументи апеляційної  скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до    ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а    рішення Харківського  окружного адміністративного суду від 03.03.2025 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням    норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст. ст.         243,         308,         311,         316,         322,         325,         326,         328,         329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 по справі № 520/32169/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич