УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2025 року
м. Київ
справа № 753/3367/24
провадження № 51-1633ск25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року в кримінальному провадженні № 12024105020000215 щодо 
ОСОБА_4 ,  
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 
ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року 
ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 309 КК до покарання 
у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання 
з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки. 
Вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат 
у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 05 лютого 2024 року приблизно о 12:20, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , домовившись із невстановленою досудовим розслідуванням особою через мобільний додаток «Telegram» на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_2»,  умисно незаконно придбав психотропну речовину PVP, сплативши за допомогою терміналу «Ibox» на банківську карту грошові кошти у сумі 420 грн, після чого йому у тому ж телеграм-каналі прийшло смс-повідомлення з геолокаційним зображенням та адресою місця знаходження психотропної речовини.
Цього ж дня приблизно о 14:20 ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік озера «Вирлиця» у м. Києві, в землі під деревом шляхом знаходження умисно незаконно придбав психотропну речовину - PVP, масою 0,258 г, яка була в прозорому поліетиленовому пакеті з пазовим замком, після чого помістив вказаний пакет 
до правої кишені штанів, в які був одягнений, тим самим почав умисно незаконно зберігати психотропну речовину для власного вживання без мети збуту до моменту її вилучення працівниками поліції у цей же день о 15:10 під час затримання 
на вул. Вишняківській, 2 у м. Києві.
Київський апеляційний суд ухвалою від 30 січня 2025 року зазначений вирок суду щодо ОСОБА_4 залишив без змін. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Прокурор у касаційній скарзі, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України 
про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Свої вимоги мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, переглянувши 
вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 не дотримався положень 
ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для звільнення останнього 
від відбування покарання з випробуванням. Зокрема, зазначає, що судом апеляційної інстанції залишено поза увагою ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, попередня поведінка ОСОБА_4 , який  двічі притягувався до кримінальної відповідальності та вже звільнявся від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, а тому вважає, що судом безпідставно відхилено апеляційну скаргу прокурора, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема застосування закону, який 
не підлягав застосуванню, а саме положень ст. 75 КК. Вважає, що рішення 
про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК є неправильним та неспівмірним із вчиненим ним кримінальним правопорушенням.
 
Мотиви суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, 
що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення 
у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
Доводи прокурора щодо безпідставного застосування до засудженого положень 
ст. 75 КК та невідповідності оскарженої ухвали положенням ст. 419 КПК колегія суддів вважає необґрунтованими.
Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, 
а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і 
не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність                       в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції,                 а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
За правилами ст. 75 КК, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.
Як убачається із копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 , дотримуючись наведених вимог закону України 
про кримінальну відповідальність, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК є кримінальним проступком, дані про особу винного, який характеризується посередньо, не працює, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, а також взяв до уваги обставину, що пом`якшує покарання, якою визнав щире каяття, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
З урахуванням усіх обставин справи у їх сукупності суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді обмеження волі та звільнив ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК.
Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо  ОСОБА_4 
за апеляційною скаргою сторони обвинувачення, доводи якої є аналогічними доводам касаційної скарги прокурора, ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.
При цьому колегія суддів апеляційного суду, як убачається з постановленої ухвали, зазначила, що при обранні виду та розміру покарання обвинуваченому суд першої інстанції дотримався вимог статей 50, 65 КК, призначивши його у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини цього Кодексу, відповідно 
до положень його Загальної частини та з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Також апеляційний суд зауважив, що місцевий суд, врахувавши вищевказані обставини, позицію обвинуваченого щодо визнання ним вини, розмір вилученої у нього психотропної речовини, який 
є невеликим, те, що кримінальним правопорушенням шкоди державним чи приватним інтересам не завдано, дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі зі звільненням від його відбування з випробуванням відповідно до ст. 75 КК.
Крім того, апеляційний суд зауважив, що обставини, на які вказує в поданій апеляційній скарзі прокурор, були належним чином враховані та оцінені судом першої інстанції, відтак колегія суддів зазначила про їх непереконливість.
Колегія суддів касаційного суду з огляду на всі обставини справи та дані про особу засудженого погоджується із рішеннями судів попередніх інстанцій про наявність підстав для звільнення ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням.
Постановлена у кримінальному провадженні ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає вимогам ст. 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався 
під час її постановлення. 
Таким чином, Суд не вбачає підстав для скасування оскарженого судового рішення внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого.
Касаційна скарга прокурора не містить переконливих доводів на обґрунтування безпідставності застосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК, а також невиправданої м`якості призначеного йому покарання.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судового рішення, у касаційній скарзі прокурора не наведено.   
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК 
у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,
постановив:
Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                ОСОБА_3