Номер провадження: 33/813/964/25
Номер справи місцевого суду: 494/357/25 
Головуючий у першій інстанції Рябчун А.В. 
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря судового засідання Чередник К.А.,
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Шулика Максима Юрійовича на постанову судді Березівського районного суду Одеської області від 19 березня 2025 року, -
В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №244190 від 11 лютого 2025 року, водій ОСОБА_1 11.02.2025 р. о 14:20 год. автодорога Р-55 між с. Новокальчеве та с. Виноградне Березівського району Одеської області керував тз Volvo н.з. НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота та порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису NC-M6B NC212762. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Березівського районного суду Одеської області від 19 березня 2025 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та застосувано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Шулик Максим Юрійович подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Березівського районного суду Одеської області від 19 березня 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було проігноровано, що поліцейські діяли всупереч ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», оскільки зупинили керований ОСОБА_1 транспорт без законних підстав. Відповідно до ст. 35 Закону поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки. Вийшовши зі службового автомобіля, поліцейські не представилися, не показали службового посвідчення, а зразу почали морально тиснути на ОСОБА_1 , щоб той дихнув у трубку Драгер. Як на підставу незаконної зупинки 11.02.2025 року поліцейські придумали, що ОСОБА_1 їхав начебто без ременів безпеки, про що було складено постанову ЕНА №4053600 про притягнення до відповідальності за ст.121 ч.5 КУпАП. Але це неправда, оскільки він їхав із ременем безпеки. Як вбачається з відеозапису та із самого протоколу серії ЕПР1 №244190 спочатку поліцейським Копильченко О.Р. склався протокол про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП (о 14 год.41 хв.), а потім поліцейським Іщенко М.М. (о 14 год. 51 хв.) було складено постанову ЕНА №4053600 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.121 ч.5 КУпАП. Суд не встановив, що є невідповідність у часі між подією правопорушення та фіксацією на відео реєстраторі. 3 відео доданого до Протоколу (0000000_00000020250211141204_0007.МР.4 ) зафіксовано подію зупинки транспорту о 14 год.13 хв. , а в протоколі зазначено час події 14 год. 20 хв. В протоколі серії ЕПР1 №244190 поліцейськими зазначається опис фактичних установлених даних о 14 год.20 хвилин, а в постанові ЕНА 94053600 час події зазначено 14 год.45 хвилин. Судом не прийнято до уваги, що відеозапис портативного відеореєстратора з нагрудної камери поліцейського, копія якого долучена до матеріалів справи, не є безперервним, такий не відображає всі обставини оформлення адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 . Таким чином, на долученому до справи відеодискові не відображено всієї процедури оформлення адміністративних матеріалів, відсутнє оформлення поліцейськими акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних тех. засобів та не складалося направлення на огляд водія Т3 до закладу охорони здоров`я. Тобто, стверджує, що в присутності Шкутяка І.І. поліцейськими не складалися вказані процесуальні документи, ОСОБА_1 не надавалися дані документи для ознайомлення та підпису.
Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 11.04.2025 року на 11:00 год., ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Шулик М.Ю. в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися.
10.04.2025 року на адресу суду надійшла заява від захисника ОСОБА_1 адвоката Шулика Максима Юрійовича про відкладення розгляду справи. Вказана заява мотивована тим, що захисник Шулик М.Ю. приймає участь у справі №404/296/25 у Кропивницькому апеляційному суді, розгляд якої призначено на 11 квітня 2025 року о 09:00 год. На підтвердження вказаних обставин, до заяви додано скріншот зі сайту Судової влади України стосовно розгляду справи №404/296/25.
10.04.2025 року на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи. Вказана заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не може самостійно прибути до Одеського апеляційного суду, так як зараз тимчасово виїхав із своєю сім`єю до Закарпатської області.
Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Також, ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Проаналізувавши подані заяви про відкладення розгляду справи, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даних заяв, оскільки розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 адвоката Шулика Максима Юрійовича на постанову судді Березівського районного суду Одеської області від 19 березня 2025 року, призначено на 11.04.2025 року о 11:00 год., проте як розгляд справи №404/296/25, на яку посилається захисник як на підставу для відкладення, призначено на 11.04.2025 року о 09:00 год., проте захисником не вказано існування у нього або у апелянта об`єктивно обумовлених труднощів чи перешкод, що можуть завадити їм приєднатися до судового засідання в режимі відеоконференції. Крім того, заява Шкутяка І.І. про відкладення розгляду справи, не може бути прийнята судом апеляційної інстанції, оскільки належним чином не обґрунтована, а саме відсутні докази для перевірки їх поважності на предмет перебування в Закарпатській області та неможливості приєднатись до судового засідання, як і захиснику, в режимі відеоконференції.
За таких підстав, а також враховуючи, що апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, а наявних у праві матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, апеляційний суд не вбачає поважних причин для відкладення розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Приписи ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовуючи до нього адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, з чим погоджується і апеляційний суд. 
Слід зазначити, що відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі. Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі.
За приписами ст. 251 КУпАП, тягар доказування доведеності вини особи у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення покладається на уповноважену службову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, тобто у даному конкретному випадку, на поліцейського.
Апеляційний суд виходить із того, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості тощо.
Для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом повторно досліджено докази, що зібранні по справі працівниками поліції.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №244190 від 11 лютого 2025 року, водій ОСОБА_1 11.02.2025 р. о 14:20 год. автодорога Р-55 між с. Новокальчеве та с. Виноградне Березівського району Одеської області керував тз Volvo н.з. НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота та порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису NC-M6B NC212762. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , які були відібрані працівником поліції Іщенко М.М., на місці події 11.02.2025 року, встановлено, що 11.02.2025 року ОСОБА_1 вжив 50 гр. горілки після чого керував автомобілем Volvo н.з. НОМЕР_1 . Був зупинений працівниками поліції. Від проходження освідування на вміст алкогольного стану алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру Драгер відмовився, від проходження освідування на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився. З порушенням згоден.
Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4053600 від 11 лютого 2025 року, ОСОБА_1 порушив вимоги п. п. 9.9, 2.3 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 121 КУпАП та піддано ОСОБА_1 до адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.
До протоколу про адміністративне правопорушення, додано відеозаписи з портативних відеореєстраторів поліцейських, дослідженням яких встановлено, що 11 лютого 2025 року на автодорозі Р-55 між с. Новокальчеве та с. Виноградне Березівського району Одеської області було зупинено ОСОБА_1 під керуванням Volvo н. з. НОМЕР_1 . Під час розмови, працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що на лінію «102» надійшов виклик про керування останнім автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою пристрою Драгер або в медичному закладі. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки так і медичному закладі, провину визнав, повідомив, що вживав алкогольні напої. В подальшому, працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, роз`яснено права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, відсторонено ОСОБА_1 від права керування транспортним засобом. Також. в той день відносно ОСОБА_1 було складено постанову серії ЕНА № 4053600 від 11 лютого 2025 року.
Відповідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – стан сп`яніння), являється самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З положень, закріплених в ст. 266 КУпАП, вбачається, що особи, які керують, зокрема транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд особи на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд особи на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. У разі відсторонення особи від керування, зокрема транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом. 
Аналогічні положення, але з деталізацією дій поліцейського під час огляду водія на стан сп`яніння, містяться в Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (далі – Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі – Інструкція № 1452/735).
Зокрема, положеннями п. 2 - 4 розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Згідно п. 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
У відповідності до п. 3 розділу ІІІ Інструкції № 1452/735 огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.
Також, положення п. 7 Порядку № 1103 встановлюють, що поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Згідно п. 8 Порядку № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.
Положення щодо регулювання застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, щодо доступу до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, щодо порядку зберігання, видачі та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, регулюються Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі – Інструкція № 1026).
Підпунктом 1 п. 2 розділу І Інструкції № 1026 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення. 
Портативний відеореєстратор – це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського (п. 3 розділу І Інструкції № 1026).
Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Апеляційний суд звертає увагу, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості тощо.
Слід також зазначити, що відео-фіксація правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є об`єктивним доказом у справі, оскільки виключає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи й здійснюється ним відповідно ст. 251, 266 КУпАП, ст. 30, 40 Закону України «Про національну поліцію», Інструкції № 1026, та надає можливість суду об`єктивно встановити всі обставини у справі.
Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що 11.02.2025 року ОСОБА_1 порушено вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські діяли всупереч ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», оскільки зупинили керований ОСОБА_1 транспорт без законних підстав. відповідно до ст. 35 Закону поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки., вийшовши зі службового автомобіля, поліцейські не представилися, не показали службового посвідчення, а зразу почали морально тиснути на ОСОБА_1 , щоб той дихнув у трубку Драгер, є необґрунтованні, з огляду на таке.
Так, відповідно до ст.35 Закону України "Про Національну поліцію" встановлює перелік підстав для зупинки транспортних засобів. Аналіз цієї статті дає підстави стверджувати, що вимоги норм, зазначених у ній здебільшого спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху, а також на забезпечення норм, визначених Законом.
Однак, законодавець встановлює виключення і не обмежує працівників поліції підставами для зупинки транспортних засобів, визначених ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію".
Згідно до приписів ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема зупинення транспортних засобів та перевірку документів особи.
Застосування цієї статті працівниками поліції має обумовлюватися зовнішніми чинниками або обставинами, які можуть надавати право або зобов`язувати поліцейського застосувати певні превентивні заходи.
При цьому належить врахувати те, що згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2024 року в Україні введено режим «воєнний стан», який діє і наразі.
Згідно з Порядком перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану,затвердженим постановою КМУ від 29 грудня 2021 року №1456, уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби та вимагати пред`явлення документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також документів, що підтверджують відповідне право особи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ), якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення.
Виходячи з наведених вище правових норм органи Національної поліції вправі зупиняти транспортний засіб, перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1ПДРУкраїни документів та вимагати пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Поліцейські повідомили зупиненому водієві автомобіля «Вольво» ОСОБА_1 , що вони відпрацьовують повідомлення оператора «102» про порушення водієм вантажного автомобіля «Вольво» правил дорожнього руху 
Крім того, з огляду на предмет дослідження у рамках складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП підстави зупинки не мають вирішального значення і не впливають на інкриміновані водію обставини з приводу недотримання останнім вимог п. 2.5 ПДР.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що є невідповідність у часі між подією правопорушення та фіксацією на відео реєстраторі. 3 відео доданого до Протоколу (0000000_00000020250211141204_0007.МР.4 ) зафіксовано подію зупинки транспорту о 14 год.13 хв. , а в протоколі зазначено час події 14 год. 20 хв. В протоколі серії ЕПР1 №244190 поліцейськими зазначається опис фактичних установлених даних о 14 год.20 хвилин, а в постанові ЕНА 94053600 час події зазначено 14 год.45 хвилин, апеляційним судом сприймається критично, оскільки це суто технічна помилка, яка не влипає на зміст протоколу про адміністративне правопорушення, його фабулу та кваліфікацію, а також не спростовує інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення, а саме порушення п. 2.5 ПДР, що підтверджується доказами у сукупності.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що відеозапис портативного відеореєстратора з нагрудної камери поліцейського, копія якого долучена до матеріалів справи, не є безперервним, такий не відображає всі обставини оформлення адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 є неспроможними, оскільки на відеозаписах зафіксовані всі події щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, та обставини складання протоколу, які в розумінні ст. 251 КУпАП, є таким же самими доказами, поряд з іншими. 
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних тех. засобів та направлення на огляд водія Т3 до закладу охорони здоров`я, є необґрунтовані, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки так і в медичному закладі, у зв`язку з чим не було необхідності складати вказані вище документи.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, що зроблені в постанові суду першої інстанції, оскільки зведені лише до незгоди з висновками суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, наявних в матеріалах справи.
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту від відповідальності за вчинене правопорушення.
Отже, приймаючи до уваги вста новлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ст. 130 ч. 1 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.
При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.
Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв`язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч. 1 КУпАП.
Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Шулика Максима Юрійовича а - залишити без задоволення.
Постанову судді Березівського районного суду Одеської області від 19 березня 2025 року - залишити без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                О.М. Таварткіладзе