ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/913/25 Справа № 210/5751/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року                                                         Кривий Ріг

       Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                     Корчистої О.І.
суддів:                           Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
за участю секретаря             Черняєвої С.П., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №210/5751/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визначення місця проживання дитини з батьком, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , 
на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2024 року,

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визначення місця проживання дитини з батьком.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.06.2011 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_4 . 
20.09.2017 року Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалив рішення по справі №210/2585/17, яким розірвав шлюб між позивачем та відповідачкою, рішення суду набрало законної сили 03.10.2017 року.
Від цього шлюбу народилась дитина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №1236.
23.08.2019 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_3 , від цього шлюбу є дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №02.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.05.2019 року по справі №214/340/19 стягнуто з позивача аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу) починаючи з 16.01.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно цього рішення позивач сплачує аліменти на утримання дитини, заборгованості по їх сплаті не має.
24 лютого 2022 року росія розпочала повномасштабне вторгнення в Україну. 18 березня 2022 року позивач та відповідачка по справі за взаємною згодою посвідченою нотаріально, надали право виїзду в супроводі матері позивача ОСОБА_7 їхньому синові ОСОБА_5 за кордон, на тимчасове проживання у зв`язку із війною, яка триває по сьогоднішній день.
Після цього 19.03.2022 року двоє дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в супроводі матері ОСОБА_7 та дружини ОСОБА_3 виїхали до Республіки Чехія як біженці, де і знаходяться по теперішній час.
Син - ОСОБА_5 , мешкає разом з ОСОБА_3 в Республіці Чехія, з 21.03.2022 року по теперішній час, має карту застрахованої особи, отримує необхідну медичну допомогу, відвідує скаутський центр, навчається в школі. За місцем проживання вся родина і син ОСОБА_5 характеризується позитивно, позивач та його дружина утворили всі необхідні та достатні умови для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
19.04.2022 року ОСОБА_1 мобілізований до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, де проходить службу на посаді кулеметника 1-го відділення 1-го стрілецького взводу 4-ї стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону. За місцем служби характеризуюся позитивно.
Починаючи з квітня 2022 року позивач сплатив на користь відповідачки по справі аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі 89 724,66 гривень. При цьому, починаючи з березня 2022 року син проживає окремо від відповідачки і знаходиться на утриманні позивача.
Враховуючи викладене, просить суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 19 квітня 2022 року він мобілізований до Національної гвардії України, де проходить службу на посаді кулеметника 1-го відділення 1-го стрілецького взводу 4-ї стрілецької роти 20го стрілецького батальйону. Звертає увагу, що задоволення його позову не є безумовною підставою виникнення у нього права на звільнення з військової служби під час військового стану. 
Посилається, що 18 березня 2022 року він та відповідачка по справі за взаємною згодою, посвідченою нотаріально, надали згоду на право виїзду в супроводі його матері ОСОБА_7 їх синові ОСОБА_5 за кордон на тимчасове проживання у зв`язку з війною, яка триває по теперішній час. З 21 березня 2022 року його син ОСОБА_5 мешкає разом з його дружиною ОСОБА_3 в Республіці Чехія по теперішній час, має карту застрахованої особи, отримує необхідну медичну допомогу, відвідує скаутський центр, навчається в шкоді. Відповідно Акту обстеження умов проживання, складеного Службою у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 17.04.2024 року на підставі його заяви, за адресою: АДРЕСА_1 ним також створені належні умови для проживання його малолітнього сина. Він надає сім`ї матеріальну та моральну підтримку і навпаки сім`я підтримує його.
Починаючи з квітня 2022 року він сплатив на користь відповідачки по справі аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 89 724,66 гривень. На теперішній час це вже більше 150 000 гривень. При цьому, починаючи з березня 2022 року його син проживає окремо від відповідачки і знаходиться на його утриманні. Будь-яких коштів на утримання сина відповідачка йому не надає. Зазначає, що ОСОБА_4 вчиняє злочин по відношенню до свого неповнолітнього сина, вона присвоїла собі аліменти, сплачені ним на його утримання, та витратила їх на власний розсуд, проігнорувавши потреби дитини, використавши аліменти не за цільовим призначенням. Суд першої інстанції вказану обставину проігнорував. Також суд першої інстанції не надав оцінку тим обставинам, що сам факт визнання відповідачкою позову це її ставлення не тільки до заявленого позову, а і до права дитини проживати окремо від матері. Суд проігнорував право матері на визначення місця проживання дитини з батьком та право на визнання тих обставин, які викладені в позовній заяві. 
Посилається, що в матеріалах справи міститься рішення Металургійної районної у місті ради від 17 листопада 2021 року, яке не тільки підтверджує спір щодо визначення місця проживання дитини, а і факт того, що відповідачка по справі всіляко перешкоджала його бажанню бачитися з дитиною та приймати участь в його вихованні. Суд першої інстанції помилково сприйняв заяву відповідачки по справі про визнання позову, як факт того, що в них немає спору про визначення місця проживання дитини. Але це не так. Фактично спір існує, тому він звернувся з даним позовом до суду. 
Звертає також увагу, що суд першої інстанції при розгляді справи не вирішив питання про розподіл понесених ним судових витрат. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який укладений 18 червня 2011 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану було зроблено відповідний актовий запис №230, який рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року розірвано. (а.с. 10-12 т. 1)
Під час спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області серії НОМЕР_2 , батьками якого є: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_4 . (а.с.11 т. 1)
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку. (а.с.14 т. 1)
23 серпня 2019 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 23.08.2019 року. (а.с.15 т. 1)
Від шлюбу народився ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_4 від 02.01.2020 року, батьками якого є: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_3 . (а.с.16 т. 1)
Рішенням Металургійної районної у місті ради №416 від 17.11.2021 року ОСОБА_1 встановлено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5 . (а.с.17 т. 1)
18 березня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідчили у приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопської І.С. заяву про дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_5 у супроводі ОСОБА_7 за межі України. (а.с.18 т. 1)
06 квітня 2022 року Республікою Чехія надано ОСОБА_3 та дітям ОСОБА_8 , ОСОБА_5 довідку про тимчасове проживання. (а.с.29-30 т. 1)
Згідно підтвердження про навчання від 05.06.2023 року, ОСОБА_5 навчається у школі з квітня 2022 року в Чеській Республіці. (а.с.43-44 т. 1)
Відповідно довідки, складеної начальником відділу кадрів військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з 19 квітня 2022 року. (а.с.50 т. 1)
Згідно службової характеристики військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2023 року ОСОБА_1 займаній посаді відповідає, гідний для подальшого проходження служби в лавах Національної гвардії України. (а.с.51 т. 1)
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2023 року ОСОБА_1 за період з 19 квітня 2022 року по 30 вересня 2023 року сплачені аліменти у розмірі 89724,66 гривень. (а.с.55 т. 1)
Відповідно висновку Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вирішення питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває поза межами повноважень виконкому, оскільки дитина за адресою реєстрації не проживає (а.с.104 зворот т. 1).
Згідно довідки про доходи, складеної ТОВ «Трак Груп» ОСОБА_1 за період з січня 2022 року по грудень 2022 року отримав дохід у розмірі 32 133,10 гривень. (а.с.130-131 т. 1)
Відповідно довідки про доходи, складеної Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 за період з 19 квітня 2022 року по 31 березня 2024 року отримав дохід у розмірі 839 782,66 гривень (а.с.138 т. 1)
Згідно Акту обстеження умов проживання, складеного Службою у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради 17.04.2024 року, на підставі заяви ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 створені належні умови для малолітнього ОСОБА_5 (а.с.143)
Отже, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними письмовими доказами, що малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з березня 2022 року по теперішній час проживає та навчається на території Республіки Чехія з ОСОБА_3 .
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з положеннями статті 161 СК України вирішення судом питання про місце проживання дитини допускається у разі відсутності між батьками такої згоди, тобто за наявності спору. Проте, на переконання суду, матеріали справи не містять доказів того, що питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків є спірним та це питання не врегульовано між сторонами. У даній справі спір щодо місця проживання дитини ініційований батьком дитини, з яким дитина на даний час не проживає, скільки фактично мешкає в Республіці Чехія, і від якого мати дитини не вимагає зміни його місця проживання. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення позовних вимог без задоволення, однак не може погодитись з мотивами відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Статтею 51 Конституції України, частинами 2, 3 статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (ст. 7 Конвенції про права дитини).
Відповідно ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Згідно ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно ч. 2 ст. 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї.
Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно ст.  8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.
Відповідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2 ст. 160 СК України).
Відповідно ч. 1,2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати інтереси батьків.
Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (зокрема, постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування.
При вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини суди враховують спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання, школу, друзів; бажання дитини; безпекові питання. Органам державної влади слід враховувати чи страждатиме дитина через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки одного з батьків.
Таким чином, обставини, встановлені у результаті детальної та поглибленої оцінки конкретної сімейної ситуації та фактори фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру приводять правила щодо визначення місця проживання малолітньої дитини судом в дію.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції виходив виключно з переконання про відсутність спору між сторонами та, відповідно, права, яке підлягає судовому захисту.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції щодо відсутності спору між батьками з приводу визначення місця проживання дитини та зауважує, що: по-перше, у випадку, коли суд вважає, що у справі відсутній предмет спору, то своєю ухвалою закриває провадження у справі (п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України), а не відмовляє в задоволенні позову; по-друге, відсутність спору характеризується тим, що між сторонами не залишається неврегульованих питань, а тому задоволення матеріально-правової вимоги позивача за такої ситуації є недоцільним та таким, що не призведе до виникнення бажаних позивачем наслідків, які вже досягнуті сторонами з урахуванням їх домовленості між собою.
Натомість, у справі, яка переглядається, саме по собі пред`явлення позову про визначення місця проживання дитини з батьком дає підстави для висновку, що між сторонами наявні неврегульовані питання щодо визначення місця проживання дитини. Відповідачка до суду першої інстанції подала письмову заяву, згідно якої вона згодна з позовними вимогами ОСОБА_1 , проте, позивач зазначав про необхідність врегулювання питання щодо визначення місця проживання дитини, оскільки фактичне проживання дитини разом з батьком, знаходження її на утриманні батька, дають законні підстави для звільнення його від сплати аліментів, тому він звертається з цим позовом до суду за захистом не тільки своїх прав та інтересів, а насамперед законних прав та інтересів свого сина, оскільки аліменти, одержані на дитину є власністю дитини. 
При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що відсутність заперечень з боку відповідачки щодо проживання дитини разом із позивачем, не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20).
Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з мотивів відсутності спору.
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Відповідно частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладені норми, які регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має з`ясувати, чи довів позивач ОСОБА_1 , що проживання дитини з ним відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Судом встановлено, що, звернувшись до суду з позовом щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, позивач ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів про те, що проживання дитини з ним відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Зокрема, згідно Акту обстеження умов проживання від 17.04.2024 року, за заявою ОСОБА_1 проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що умови проживання задовільні, за вказаною адресою проживають ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (дідусь), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (бабуся) за кордоном, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (батько) перебуває в лавах ЗСУ, малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, школа № 69. В результаті бесіди та ставлення членів сім`ї до рішення прийняти на виховання дитину для малолітнього ОСОБА_5 створені належні умови. (а.с. 143 т. 1)
Крім того, згідно висновку Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 15.02.2024 року щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вирішення питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває поза межами повноважень виконкому Саксаганської районної у місті ради, як органу опіки та піклування, оскільки дитина за адресою реєстрації не проживає. (а.с. 104 зворот т. 1)
Також матеріалами справи встановлено та не спростовано сторонами, що малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з березня 2022 року по теперішній час проживає та навчається на території Республіки Чехія з ОСОБА_3 . 
Відповідно ч. 5, 6 ст. 19 СК України Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком Органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
У справі, що переглядається, вимоги статті 19 СК України не виконано, письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, суду не надано.
Крім того, відповідно ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, необхідно проводити бесіду з останньою, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.
Позивач ОСОБА_1 , будучи ініціатором судового спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, не надав суду відомостей, на підставі яких суд може визначити, що місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком буде відповідати її інтересам.
При цьому, обґрунтовуючи підстави для звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з батьком посилався на отримання ним законних підстав для звільнення від сплати аліментів та захист прав та інтересів малолітньої дитини у зв`язку з цим. 
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком, приходить до висновку про наявність підстав для зміни мотивів відмови у задоволенні позову, у зв`язку з чим частково задовольняє апеляційну скаргу, а рішення суду, на підставі п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в зв`язку з порушенням норм процесуального права, змінює в частині мотивів відмови у задоволенні цих позовних вимог.
В іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишено без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2024 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визначення місця проживання дитини з батьком, виклавши їх у редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:                  

Повний текст постанови складено 16 квітня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста