ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21279/20                                                           Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 травня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого:          Бєлової Л.В.,
суддів:                    Безименної Н.В., Грибан І.О.,  

за участю секретаря судового засідання: Керімова К.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом (з урахуванням заяви про зміну предмету позову), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України №273-20 від 07.07.2020 про відмову у визнанні ОСОБА_1 біженкою або особою, яка потребує додаткового захисту;
- зобов`язати Державну міграційну службу України визнати громадянку російської федерації ОСОБА_1 біженкою або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України №273-20 від 01.01.2020 про відмову у визнанні ОСОБА_1 біженкою або особою, яка потребує додаткового захисту.
Зобов`язано Державну міграційну службу України розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення з питання визнання громадянки російської федерації ОСОБА_1 біженкою або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням висновків суду.
На адресу суду першої інстанції від представника позивача - ОСОБА_2 надійшла заява про виправлення описки, в якій він просив викласти третій абзац резолютивної частини рішення в такій редакції: «Зобов`язати Державну міграційну службу України визнати громадянку російської федерації ОСОБА_1 біженкою або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства».
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача про виправлення описки в судовому рішенні - відмовлено.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким заяву про виправлення описки задовольнити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що формулювання пункту 3 резолютивної частини рішення від 22.11.2024 не відповідають описовій та мотивувальній частині рішення, яким у повному обсязі задоволено позовну вимогу про зобов`язання Державну міграційну службу України визнати громадянку російської федерації ОСОБА_1 біженкою або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.
Також апелянт зазначає, що клопотання про виправлення описки не є проханням про зміну
судового рішення, а є проханням про конкретизацію та виправлення неточностей у судовому рішенні, які впливають на можливість реалізації судового рішення та його правосудність. При цьому, апелянт послався на постанову Верховного Суду від 21.10.2024 у справі № 755/4276/21.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від      24 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції. 
У відзиві відповідач зазначає, що доводи апелянта про допущення судом в рішенні описки, є безпідставними, тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні заяви представника позивача про виправлення описки.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2025 року матеріали адміністративної справи № 640/21279/20 направлялись до Київського окружного адміністративного суду для належного оформлення.
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 07 травня 2025 року.
У судовому засіданні, яке відбулось 07 травня 2025 року, задоволено клопотання позивача про відкладення розгляду справи. Наступне судове засідання призначено на 28 травня 2025 року.
У судовому засіданні позивач та її представник - Чернілевська Катерина Геннадіївна підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким заяву про виправлення описки задовольнити.
Представник відповідача - Вахненко Сергій Володимирович заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. У своїх поясненнях представник відповідача підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, а також представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви представника позивача про виправлення описки в судовому рішенні, зазначив, що поданою   заявою представник позивача намагається змінити суть та мотиви ухваленого судом рішення, тому відсутні підстави для задоволення вказаної заяви.
Приписами частини першої статті 253 КАС України передбачено, що суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Отже, приписи вказаної процесуальної норми передбачають можливість після ухвалення судового рішення у справі усунути в ньому помилки технічного (неюридичного) характеру - описки та очевидні арифметичні помилки.
Перевіряючи зміст постанови рішення суду першої інстанції від 22 листопада 2024 року у співставленні з текстом оскарженої ухвали про виправлення описки та доводами апелянта, викладених у апеляційній скарзі, суд вважає невмотивованими аргументи апелянта щодо необґрунтованості ухвали від 30 січня 2025 року в частині виправлення описки, з огляду на наступне.
Описками в розумінні статті 253 КАС України визнаються помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Опискою необхідно вважати помилку, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, що мають вплив на зміст судового рішення та його виконання.
Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених в судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номера і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи, займаної посади тощо), або виправляє помилки, що мають технічний характер (тобто виникли при виготовленні тексту судового рішення). Отже, виправлення допущених у судовому рішенні описок, арифметичних чи технічних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть ухваленого судом рішення.
Так, суд може допустити помилку у найменуванні органу чи особи, у назві та реквізитах рішення, яке визнано протиправним, тощо.
Очевидною арифметичною помилкою є порушення правил арифметики при розрахунках завданої шкоди, невиплаченої зарплати тощо. Така помилка може призвести до неправильного визначення розміру задоволення позовних вимог грошового характеру.
У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 вказано, що суд, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його прав осудності.
Суд вправі здійснити технічну заміну елементу, яка є очевидною й такою, що в подальшому може ускладнити виконання судового рішення.
Виправленню підлягають лише ті описки, що мають істотний характер. До таких належать: написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат і строків, зокрема, у резолютивній частині судового рішення, оскільки будь-яка описка має істотне значення і може ускладнити виконання рішення. Таким чином, описка трактується як явна неточність або незрозуміле формулювання.
Отже, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення.
Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 січня 2022 року у справі № 921/730/13-г/3 (провадження № 12-6гс20) та у своїй постанові від 09 червня 2022 року (провадження № 11-84сап21). Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 800/520/16 (провадження № 11-684сап18) та постанові Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі № 804/5600/16, ухвала Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 820/10744/15.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 09 червня 2022 року (провадження № 11-84сап21) зазначила, що описка, виправлення якої у судовому рішенні допускається відповідно до статті 253 КАС України, - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, що допущена під час його письмово-вербального викладу, яка може спотворити текст судового рішення чи призвести до його неправильного сприйняття. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не може змінювати суть свого рішення, він лише усуває ті неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи на його правосудність.
Отже, з метою оперативного та дієвого усунення помилок технічного (неюридичного, непроцесуального) характеру в судовому рішенні застосовується інструмент виправлення описок (помилок правопису, що впливають на зміст чи порядок виконання судового рішення) і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні (переважно щодо здійснення розрахунків у контексті задоволення позовних вимог фінансового характеру) під час засідання адміністративного суду, який прийняв таке рішення, як із його власної ініціативи, так і за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи, незалежно від набрання судовим рішенням законної сили.
Тож, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.
З матеріалів справи вбачається, що представник позивача у заяві про виправлення описки просив викласти третій абзац резолютивної частини рішення в такій редакції: «Зобов`язати Державну міграційну службу України визнати громадянку російської федерації ОСОБА_1 біженкою або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства».
Колегія суддів зазначає, що представник позивача фактично просить здійснити не виправлення описки у рішенні суду, а замінити його в частині зобов`язального характеру, тобто змінити рішення по суті вирішення спору.
Суд першої інстанції, вирішуючи справу та ухвалюючи рішення в частині зобов`язального характеру, послався на пункту 6.6. розділу VI Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649 (далі - Правила), згідно з яким, у разі якщо згідно з рішенням суду, яке набрало законної сили, ДМС зобов`язана прийняти рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи повторно розглянути заяву особи про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідне рішення приймається ДМС протягом семи робочих днів з дня отримання такого рішення суду.
У зв`язку з чим, прийняв рішення суду про зобов`язання Державну міграційну службу України розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення з питання визнання громадянки російської федерації ОСОБА_1 біженкою або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням висновків суду.
З урахуванням викладеного доводи заявника про допущення судом в рішенні описки, є безпідставними, внаслідок чого суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви представника позивача.
Посилання апелянта на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.10.2024 у справі № 755/4276/21, є безпідставним, оскільки у цій постанові Верховний Суд розглядав питання, коли ухвалою внесені виправлення у мотивувальну та резолютивну частини рішення суду щодо вирішення вимог про припинення права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, натомість у справі, яка розглядається, суд першої інстанції вирішив усі позовні вимоги, задовольнивши їх з урахуванням норм чинного законодавства України.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви про виправлення описки.
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст.    243,    315,    316,    322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та не підлягає оскарженню.

Повне судове рішення складено 02.06.2025.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                          Н.В. Безименна,

                                                                                                    І.О. Грибан