П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/8167/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Свентух Віталій Михайлович 
Суддя-доповідач -  Боровицький О. А.   
08 квітня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Російської Федерації та отримала посвідку на постійне проживання відповідно до пункту 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію".
Вперше позивач була документована посвідкою на постійне проживання 11.08.2004 року, надалі в порядку обміну посвідки, документована 26.08.2009 року посвідкою на постійне проживання серія НОМЕР_1 , термін дії "безстроково".
25.05.2021 року позивач була документована посвідкою на постійне проживання з терміном дії до 24.05.2031 року №900055598.
24.06.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням.
27.09.2021 року стосовно ОСОБА_1 Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України".
Під час подання заяви про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, ОСОБА_1 подала зобов`язання припинити іноземне громадянство, а саме громадянство Російської Федерації, протягом двох років з моменту набуття громадянства України, що передбачено частиною 2 статті 8 Закону України "Про громадянство України".
Надалі, ОСОБА_1 було видано довідку про реєстрацію громадянином України, після чого вона була документована тимчасовим посвідченням громадянина України № НОМЕР_2 з терміном дії до 27.09.2023 року.
29.05.2024 року позивач звернулась до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області із заявою щодо прийняття декларації про відмову від громадянства Російської Федерації.
Втім, Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області листом №Г-136/6/0501-24/0501.17/3575-24 повідомило позивача про відмову у прийнятті декларації про відмову від громадянства Російської Федерації, оскільки нею не надано документа, який би підтверджував, що 15.01.2022 року уповноваженим органом Російської Федерації було прийнято клопотання про припинення громадянства.
Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року № 2235-III (далі - Закон №2235).
Відповідно до визначень, які містить частина 1 статті 1 Закону №2235, громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.
Іноземець в разі набуття громадянства України зобов`язаний припинити іноземне громадянство подавши письмову заяву та протягом двох років повинен надати документ про припинення громадянства іншої держави.
У разі наявності у іноземця незалежних від нього причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства, останній подає декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Статтею 6 Закону №2235 визначено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини першої вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.
Так, особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням (частина перша статті 8 Закону №2235).
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2235 іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (частина перша статті 1 Закону №2235).
Відповідно до частини 12 статті 8 Закону №2235 особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яких визнано біженцями або яким надано притулок в Україні.
Так, декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав (частина перша статті 1 Закону №2235).
Частиною 1 статті 9 Закону № 2235 передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.
За правилами пункту 2 частини 2 статті 9 Закону №2235 однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).
Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок №215).
Вказаний Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.
Відповідно до пункту 28 Порядку №215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає:
а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;
б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм);
в) один із таких документів:
- декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;
- зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;
- декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;
- декларацію про відмову особи, яка є громадянином Російської Федерації і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), - для іноземців, які є громадянами Російської Федерації та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності;
- заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;
г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.
Таким чином, позивач зобов`язаний був протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подати до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства Російської Федерації, виданий уповноваженим на те органом цієї держави, а у разі неотримання ним з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства Російської Федерації, зобов`язався подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави і повернути національний паспорт громадянина Російської Федерації до уповноваженого органу цієї держави.
В свою чергу, статтею 21 Закону №2235 передбачено, що рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 7, 8, 10 - 13, 15 цього Закону внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства. Не може бути скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України стосовно особи, яка на момент прийняття такого рішення була неповнолітньою, недієздатною, крім випадків подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
Тобто, частина 1 вказаної статті містить норму, якою прямо передбачено, що підставою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України є, окрім іншого, факт невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.
Стосовно виникнення перешкод у реалізації позивачем взятого зобов`язання щодо припинення іноземного громадянства, які не залежали від самого позивача, то суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 13 частини 1 статті 1 Закону №2235 незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.
Тобто, невидача документа про припинення іноземного громадянства у встановлений законодавством іноземної держави термін могла б мати місце лише після звернення особи з відповідним клопотанням до уповноважених органів іноземної держави.
Аналогічних висновків дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові №120/10645/22 від 04 липня 2023 року.
Як уже встановлено судом, 24.06.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням.
27.09.2021 року стосовно ОСОБА_1 Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України".
Під час подання заяви про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, ОСОБА_1 подала зобов`язання припинити іноземне громадянство, а саме громадянство Російської Федерації, протягом двох років з моменту набуття громадянства України, що передбачено частиною 2 статті 8 Закону України "Про громадянство України".
Надалі, ОСОБА_1 було видано довідку про реєстрацію громадянином України, після чого вона була документована тимчасовим посвідченням громадянина України № НОМЕР_2 з терміном дії до 27.09.2023 року.
Відтак, суд зазначає, що позивачу необхідно було надати документ про припинення громадянства Російської Федерації до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області до 27.09.2023 року.
Питання застосування норми права у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 30.06.2022 року у справі №280/7910/20, де судом звертається увага позивача на те, що якщо він і вважав наявність незалежної від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, то повинен був у будь-який спосіб повідомити про це відповідача.
В межах даної адміністративної справи позивач оскаржує рішення відповідача щодо відмови у прийнятті декларації від 29.05.2024 року про відмову від іноземного громадянства, у зв`язку з неможливістю отримати документ про припинення громадянства Російської Федерації з незалежних від неї причин.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 15.01.2022 року у посольстві Російської Федерації в Україні нею було подано заяву про припинення громадянства Російської Федерації та сплачено консульський збір.
При цьому, працівниками посольства їй роз`яснено, що довідку про прийняття документів та прийняте в подальшому рішення буде надіслано їй на електронну адресу.
В свою чергу, на переконання представника відповідача, позивачем не надано документа, який би підтверджував, що 15.01.2022 року уповноваженим органом Російської Федерації було прийнято її клопотання про припинення громадянства Російської Федерації.
Крім того, у відзиві на позовну заяву зазначено, що у разі звернення позивача 15.01.2022 року до посольства Російської Федерації їй була б надана довідка про прийняття документів щодо виходу з громадянства Російської Федерації та присвоєно заяві реєстраційний номер. Така довідка була б належним доказом звернення позивача до уповноважених органів Російської Федерації про припинення громадянства.
Відповідач зауважив, що до заяви від 29.05.2024 року про прийняття декларації щодо відмови від громадянства іноземної держави не надано достатніх та належних доказів звернення до посольства Російської Федерації з питань відмови від громадянства.
Надаючи оцінку таким доводам учасників справи, судом встановлено, що до заяви про прийняття декларації щодо відмови від громадянства Російської Федерації не надано доказів належним чином направлення заяви про припинення іноземного громадянства до консульського відділу посольства Російської Федерації та/або отримання нарочно посольством.
Належних та достатніх доказів того, що вона взагалі зверталась до уповноважених органів держави її громадянства (Російської Федерації) з клопотанням про припинення іноземного громадянства не надано і під час розгляду справи.
Отже, суд критично оцінює доводи позивача про те, що у 15.01.2022 року вона подала заяву про вихід з громадянства Російської Федерації, оскільки доказів звернення до уповноважених органів, зокрема, консульських установ Російської Федерації щодо припинення громадянства Російської Федерації, суду не надано.
Стосовно долучених до матеріалів справи витягів з електронної пошти щодо листування позивача з посольством Російської Федерації в Республіці Молдова та Міністерством закордонних справ Російської Федерації, то суд погоджується із доводами відповідача, що такі матеріали не підтверджують факту прибуття позивача на прийом до посольства Російської Федерації 15.01.2022 року та прийняття документів про вихід із громадянства Російської Федерації.
Не є обґрунтованими і посилання позивача на введення карантинних обмежень, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та розрив Україною дипломатичних відносин з Російською Федерацією у лютому 2022 року, оскільки основні мотиви позову полягають, що позивач 15.01.2022 року подала заяву про вихід з громадянства Російської Федерації, однак належних доказів вчинення таких дій суду не надано.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у прийнятті декларації від 29.05.2024 року про відмову від іноземного громадянства Російської Федерації, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
У відповідності до положень частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Шидловський В.Б.    Курко О. П.