ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
02 червня 2025 року
м. Харків
справа №642/4036/24
провадження №22-ц/818/2425/25
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Омарова Аміля Азад огли, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради, до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів,-
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Рижкова Івана Петровича на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 10 січня 2025 року, постановлене суддею Бородіною О.В.,
в с т а н о в и в :
У липні 2021 року керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Омаров Аміль Азад огли, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради, звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів у розмірі 40307,00 грн.
Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 10 січня 2025 року позовні вимоги – задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1 ) на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки у розмірі 40307 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Рижков Іван Петрович просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що при розрахунку розміру річної орендної плати за спірні періоди підлягала застосуванню ставка річної орендної плати в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки. ОСОБА_1 на час звернення Прокурора з позовом до Ленінського районного суду м. Харкова було повністю сплачено на рахунок позивача суму безпідставно збережених коштів за використання спірної земельної ділянки в 2020-2021 року. Положення пункту 4.2 до спірної земельної ділянки застосуванню не підлягають. Судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин положення підпункту 10 пункту 4.1 Положення, безпідставно застосовано положення пункту 2.5 та пункту 4.2 Положення, неповно встановлено обставини щодо виду використання спірної земельної ділянки в спірний період внаслідок неправильної оцінки наявних у справі доказів, що призвело до ухвалення незаконного і необґрунтованого рішення у справі.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 правомірно володіє майном - нежитловою будівлею, користується спірною земельною ділянкою. Оскільки відповідач не є власником спірної земельної ділянки та не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Таким чином єдиною формою здійснення оплати за користування спірною земельною ділянкою для відповідача є орендна плата, тому суд вважав за необхідне стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у спірний період з 01.01.2020 по 31.12.2021 використовувала земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:01:006:0015 площею 0,0103 га за адресою: АДРЕСА_1 без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України. 
На підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №НВ-9923719642023 Департаментом земельних відносин Харківської міської ради здійснено відповідні розрахунки безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 . 
Відповідно до розрахунку Харківської міської ради за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті, становив 4 991, 72 грн. (який складається з нормативної грошової оцінки – 748758,53 грн, ставки річної орендної плати – 8%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов – 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки – 1). 
За період з 01.01.2020 по 31.12.2020 ОСОБА_1 мала би сплатити до бюджету 54908, 92 грн. 
Листом ГУ ДПС в Харківській області від 09.04.2024 на запит Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 21.03.2024 №1874/0/225-24 повідомлено, щодо здійснення плати за використання земельної ділянки землекористувачем ТОВ фірма "КАРАУСЕЛЬ, ЛТД" у 2020 році сплачено 4715,15 грн за земельну ділянку (кадастровий номер: 6310137200:01:006:0015), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Розмір безпідставно збережених ОСОБА_1 коштів, розрахований як різниця між розміром плати за землю, яка повинна надійти до місцевого бюджету, та фактично здійсненою оплатою за користування земельною ділянкою, становить: 54 908.92 гри - 4 715,15 гри = 50 193,77 грн. Розрахунок безпідставно збережених ОСОБА_1 коштів у розмірі орендної плати за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 складає 50 193,77 грн. 
Відповідно до розрахунку Харківської міської ради за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті, становив 4 991, 72 грн. (який складається з нормативної грошової оцінки – 748758,53 грн, ставки річної орендної плати – 8%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов – 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки – 1). Отже, за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 ОСОБА_1 мала би сплатити до бюджету 59900, 68 грн. 
Відповідно до листа ГУ ДПС у Харківській від 09.04.2024 на запит Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 21.03.2024 щодо здійснення плати за використання земельної ділянки землекористувачем ТОВ фірма "КАРАУСЕЛЬ, ЛТД" у 2021 році сплачено 5 143,80 грн за земельну ділянку (кадастровий номер: 6310137200:01:006:0015), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Розмір безпідставно збережених ОСОБА_2 коштів, розрахований як різниця між розміром плати за землю, яка повинна надійти до місцевого бюджету, та фактично здійсненою оплатою за користування земельною ділянкою, становить: 59 900,68 грн - 5 143,80 грн = 54 756.88 грн. 
Розрахунок безпідставно збережених ОСОБА_1 коштів у розмірі орендної плати за період з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р. складає 54 756,88 грн. 
Тобто, всього з 01.01.2020 по 31.12.2021 ОСОБА_1 мала б сплатити до місцевого бюджету 104 950, 65 грн. 
ОСОБА_1 сплачено відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №15 від 10.11.2023 безпідставно збережені кошти за період з 01.01.2020 - 28.02.2022 за користування земельною ділянкою в сумі 64 643,55 грн. 
Залишок несплаченої суми складає 40 307,1 грн.
Розрахунки Харківської міської ради вчинені у відповідності до вимог «Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові» затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 року № 41/08 та внесенням змін до нього.
Відповідно до положень статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Отже, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотримання орендної плати в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.
Згідно із пунктом 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
З матеріалів справи убачається, що право власності на нежитлову будівлю АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу ;4411 від 27.11.2007 року.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.07.2019 №HB-00003496942019 земельна ділянка площею 0,3898 га з кадастровим номером 6310137200:01:006:0015 по АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності. Категорія земель – для будівництва та обслуговування обєктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування 03.08. 
Відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачем не зареєстровано.
За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Зважаючи на ці положення, новий власник чи орендар земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.
Однак, в матеріалах справи відсутні докази державної реєстрації права оренди земельної ділянки, яка перебуває у користуванні відповідачів.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Харківська міська рада, звертаючись до суду з відповідним позовом, як на правову підставу своїх вимог послалася на положення статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення 40307,00 грн., вказувала, що ця сума є сумою несплаченої відповідачами орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року, внаслідок чого Харківська міська рада (орган місцевого самоврядування) був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси держави в особі громади щодо неодержаних грошових коштів у розмірі орендної плати за землю.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.  Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Стаття 1212 Цивільного кодексу України досить широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.
Втім, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
За змістом пункту 4 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових втрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за п. 4 ч. 3 ст.1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Зважаючи на те, що відповідачами не оформлено права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою, отже, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для відповідача, як землекористувача, є орендна плата (статті 14.1.72, 14.1.73 Податкового кодексу України).
Матеріали справи не містять доказів належного оформлення права на земельну ділянку ОСОБА_1 , зокрема укладення договору оренди з Харківською міською радою та державної реєстрації такого права.
Перехід до особи права власності на нерухоме майно надає останньому право на оформлення відносин землекористування, реалізація якого виражається в укладенні сторонами договору та виникненні у такої особи обов`язку внесення орендної плати власнику земельної ділянки.
Таким чином, із часу виникнення права власності на нерухоме майно, у ОСОБА_1 виник й обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на земельну ділянку, яка перебуває в їх користуванні. Цього обов`язку відповідач не виконала, а, отже, без законних підстав зберігла у себе майно - кошти за оренду землі.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіла у себе кошти, мали заплатити за користування нею та зобов`язані повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15 (провадження № 3-1271гс16), від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15 (провадження №3-1348гс16), від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і №922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16).
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Колегія суддів зазначає, що відновлення порушених прав Харківської міської ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідачів, як власників жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останні мали би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.
Позивачем визначено розмір безпідставно збережених відповідачем коштів на підставі розрахунків, в яких враховано:
- площу будівлі, право власності на яку зареєстрована за позивачкою;
-загальну площу будівель, які розташовані на земельній ділянці;
-площу всієї земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:001:006:0015, в межах якої розташовані вказані нежитлові приміщення.
Всі розрахунки, коефіцієнти та їхні значення були здійснені міською радою на підставі витягу з технічної документації від 05.07.2023 року про нормативно - грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:001:006:0015, розташованої у АДРЕСА_1 .
Стосовно доводів апеляційної скарги про неправомірність розрахунку за коефіцієнтом 8% від оцінки землі, судова колегія зазначає наступне.
Рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 року №41/08 затверджено положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладенні договорів оренди землі в м.Харкові. 
Згідно п.2.5 положення, розмір поточної базової ставки орендної плати, визначений відповідно до вихідних даних і становить 0,08%.
Розрахунок суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності здійснений Харківською міською радою пропорційно площі нежитлових приміщень до загальної площі земельної ділянки, з урахуванням вимог чинного законодавства.
Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2ст.77, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідачами не спростовано розміру земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомості, що належать їм на праві власності, а також не спростовано розміру безпідставно збережених коштів.
Фактичний користувач земельної ділянки( власник нерухомого майна), який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1ст. 1212 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року (справа №629/4628/16-ц) і постанові від 13 лютого 2019 року (справа №320/5877/17), яка в силу ч. 4ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами нижчих інстанцій при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачами за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату Харківською міською радою майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію «виправдане очікування», що є загальновизнаною, в тому числі, в практиці визначення Європейського суду з прав людини.
Земельним законодавством встановлено, що власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташовано. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята нерухомим майном.
Таким чином власник нерухомого майна є належним відповідачем у даній справі, не залежно від наявності права оренди на нежитлове приміщення у іншої особи.
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383,384 ЦПК Українисуд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Рижкова Івана Петровича залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 10 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Головуючий:                                                        О.В. Маміна
Судді:                                                                Н.П. Пилипчук
В.Б. Яцина