ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року	Львів	Справа № 447/3218/24 пров. № А/857/6297/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                     Курильця А.Р.,
суддів                                                           Кузьмича С.М., Мікули О.І.,
з участю секретаря                                     Березюка Д.О.,
позивачки                                                     ОСОБА_1 ,
третьої особи                                                ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції  за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

суддя в 1-й інстанції Друзюк М.М.,
час ухвалення рішення 23.01.2025 року, 13:06 год.,
місце ухвалення рішення м.Миколаїв,
дата складання повного тексту рішення 28.01.2025 року

                                                        в с т а н о в и в :
           ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Департаменту патрульної поліції  за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
          Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 23 січня 2025року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
          Не погоджуючись з таким рішенням суду, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
          Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що третя особа виконала норми ст. 279-3 КУпАП , а саме звернулася особисто до органу як особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення, надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу, посвідчення водія. Саме відповідач можливість ідентифікувати ОСОБА_2 , оскільки вона надала до заяви копію паспорта, РНОКПП та вказала номер телефону, що не виключало для відповідача можливості ідентифікувати заявника.
          Позивачка та третя особа в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просять рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.
          Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце. У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності.
          Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скаргане не підлягає до задоволення з наступних підстав.
          Постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії 4АВ № 07081573 від 30.08.2024, об 07 год 42 хв МО5 Київ-Чоп 617 км+24м зафіксовано транспортний засіб «Ford Mondeo» д.н.з. НОМЕР_1 особа, яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 28 км/год, чим порушив п.12.9(б) ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до постанови вирішено притягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Постанова була надіслана на адресу ОСОБА_1 та отримана нею 20.09.2024.
          Згідно з рішенням т.в.о. заступника начальника управління-начальника відділу опрацювання заяв та комунікації з громадянами управління автоматичної фіксації порушень ПДР Департаменту патрульної поліції майора поліції Олени Кулінської №29698-2024 від 07.10.2024, скаргу ОСОБА_1 від 30.09.2024 на постанову від 30.08.2024 серії 4АВ №07081573 залишено без змін, а скаргу - без задоволення. В обґрунтування рішення відповідач вказав, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів, транспортний засіб «Ford Mondeo» д.н.з. НОМЕР_1 зареєстровано за ОСОБА_1 , відомості про належного користувача до ЄДРТЗ не внесено. Відповідно до ст. 279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у ч.1 ст. 14-2 КУпАП, звільняється від адміністративної відповідальності, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу.
          Надалі, відповідач листом за вих. №9092-2024 від 21.10.2024, повідомив ОСОБА_2 про результати розгляду її зави від 07.10.2024 про визнання правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності. Зокрема, вказав, що така заява подана без дотримання вимог пункту 4 Порядку, оскільки така заява може подаватися особисто в письмовому вигляді до уповноваженого підрозділу Національної поліції, за умови ідентифікації особи, яка її подає, а також через офіційний вебсайт Міністерства внутрішніх справ за умови електронної ідентифікації особи з використанням кваліфікованого електронного підпису. Оскільки ОСОБА_2 не дотрималася вимог Порядку підстави для зміни суб`єкта правопорушення в постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, від 30.08.2024 відсутні.
          Як вбачається з матеріалів справи, третя особа – ОСОБА_2 через органи поштового зв`язку звернулася до відповідача із заявою від 07.10.2024 про визнання правопорушення, яке мало місце 30.08.2024, та надання згоди на притягнення до відповідальності відповідно до постанови серії 4АВ № 07081573 від 30.08.2024, винесеної за ч. 1 ст. 122 КУпАП. До заяви додано копії паспорта, посвідчення водія та квитанції від 07.10.2024 про сплату штрафу на суму 340 грн.
          Згідно з ч.1 ст. 122 КпАП України, передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
          Відповідно до підпункту «б» пункту 12.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
          Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
          Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
          Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
          Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
          Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії 4АВ № 07081573 від 30.08.2024, об 07 год 42 хв МО5 Київ-Чоп 617 км+24м зафіксовано транспортний засіб «Ford Mondeo» д.н.з. НОМЕР_1 особа, яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 28 км/год, чим порушила п.12.9(б) ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до постанови вирішено притягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
          Однак, позивачка заперечує факт керування транспортним засобом, оскільки в день вчинення правопорушення транспортним засобом «Ford Mondeo» д.н.з. НОМЕР_1 керувала ОСОБА_2 , що підтверджується її заявою від 07.10.2024 про визнання правопорушення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.
          Відповідно до ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
          Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених ст. 279-3 цього Кодексу.
          Положеннями ст. 279-3 КУпАП регламентовано порядок звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).
          Згідно зі ст. 279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення - правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
          Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 07.10.2024 зверталася до відповідача через органи поштового зв`язку із заявою про визнання факту вчинення нею адміністративного правопорушення та надання згоди на її притягнення до адміністративної відповідальності та надала квитанцію про сплату штрафу у розмірі 340 грн.
          Згідно з приписами пункту 4 Порядку звернення особи, яка допустила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, до уповноваженого підрозділу Національної поліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2017 року № 833, заявник подає заяву особисто в письмовому вигляді українською мовою (заповнюється машинодруком або від руки розбірливо без виправлень) за умови його ідентифікації та незалежно від місця реєстрації безоплатно до уповноваженого підрозділу (підрозділів) Національної поліції. Типовий зразок заяви розміщується на офіційних веб - сайтах МВС та Національної поліції.
          Заява також може бути подана через офіційний веб - сайт МВС за умови електронної ідентифікації особи з використанням кваліфікованого електронного підпису.
          Таким чином, законодавством передбачено лише два можливих способи звернення особи, яка допустила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, до уповноваженого підрозділу Національної поліції - особисто до уповноваженого підрозділу (підрозділів) Національної поліції або через офіційний веб - сайт МВС за умови електронної ідентифікації особи з використанням кваліфікованого електронного підпису.
          Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що звернення 07.10.2024 ОСОБА_2 з відповідною заявою про визнання факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності повинно здійснюватись із визначеним порядком, установлений приписами статті 279-3 КУпАП України, які передбачають особисте звернення або через офіційний веб - сайт МВС за умови електронної ідентифікації особи з використанням кваліфікованого електронного підпису.
          Матеріли справи не містять доказів звернення особисто або через офіційний веб - сайт МВС особи, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, документа (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
          Заяви ОСОБА_2 про підтвердження факту керування транспортним засобом могла стати підставою для звільнення позивачки від адміністративної відповідальності лише у випадку звернення ОСОБА_2 до відповідача з додержанням вимог Порядку №833 та імперативних приписів статті 279-3 КУпАП України (особисто або через офіційний веб - сайт Національної поліції), які останньою не було дотримано, що підтверджується установленими вище обставинами.
          Вищенаведеними висновками суду спростовуються доводи сторони позивача про те, що ОСОБА_2 як особа, яка допустила адміністративне правопорушення звернулася в передбаченому законом порядку до уповноваженого органу. При цьому , суд зазначає, що після отримання відповіді на свій лист від 07.10.2024, ОСОБА_2 не зверталася повторно до уповноваженого органу (підрозділу), усунувши недоліки про які було зазначено відповідачем у листі-відповіді від 21.10.2024.
          Фактично з листа відповідача №9092-2024 від 21.10.2024 не вбачається відмови у прийнятті заяви ОСОБА_2 від 07.10.2024. Даним листом було роз`яснено порядок звернення особи, яка допустила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, до уповноваженого підрозділу Національної поліції - подання заяви особисто або через офіційний веб-сайт шляхом електронної ідентифікації особи з використанням кваліфікованого електронного підпису.
          За таких обставин,колегія суддів зважає на неможливість скасування в судовому порядку оскаржуваної постанови, оскільки станом на момент розгляду справи заяву ОСОБА_2 про визнання адміністративного правопорушення прийнято не було, повторно після усунення вказаних відповідачем недоліків вона не зверталася.
          Крім того, суд зазначає, що у випадку звернення ОСОБА_2 належним чином із заявою про визнання факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності із дотриманням приписів статті 279-3 КУпАП України, оскаржувана постанови не підлягає скасуванню, а до неї вносяться зміни в частині визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично керувала транспортним засобом у момент учинення адміністративного правопорушення та визнала відповідний факт.
          Інші доводи позивача, які викладені ним в своїх поясненнях, зокрема, що метадані та формат наданих на дослідження фаи?лів вказують на і?х неоригінальність та цифрову обробку не доведені жодними допустимими доказами та не спростовують правомірності оскаржуваної постанови.
          Відповідно до частини другої статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
          У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
          Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
          Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
          Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
          Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
                                                     п о с т а н о в и в :

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 січня 2025 року у справі № 447/3218/24 - без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 05 березня 2025 року.