ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Каленюк Ж.В.

03 березня 2025 року	Львів	Справа № 140/10498/24 пров. № А/857/3877/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення   Волинського окружного адміністративного суду   від 01 січня 2025 року   у справі № 140/10498/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області     про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В :
26.09.2024р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просив суд: 
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Житомирській області від 23 серпня 2024 року №032950010935 про відмову у призначенні пенсії; 
-зобов`язати призначити та виплачувати пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ “Про статус та соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі – Закон №796-XII) з моменту виникнення права на такий вид пенсії. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду   від 01.01.2025р. позов задоволено частково.
Суд першої інстанції визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 23 серпня 2024 року №032950010935 про відмову у призначенні пенсії.
Одночасно, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 19 серпня 2024 року пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01.01.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .
16.08.2024р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області з заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.№796-XII.
Вказана заява за принципом екстериторіальності передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
23.08.2024. Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняв рішенням №032950010935, яким ОСОБА_1 відмовив у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку з тих мотивів, що підтверджений період проживання на території гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року становить менше трьох років – 2 роки 5 місяців 21 день. До проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період навчання з 01 вересня 1987 року по 30 вересня 1991 року у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В ст.46 Конституції України видно, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004р.
ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991р. (далі - Закон №796-XII).
ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
В абз.4 п.2 ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,  видно, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років на 3 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
В примітці до п.2 ч.1 ст.55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому, відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч.2 ст.55 Закону  України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№796-XII).
Отже, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993р. протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому, постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986р. незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26.04.1986р. - 01.01.1993р.) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії не може перевищувати 6 років.
Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005р. (далі - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») (абз.9 пп.5 п.2.1 розділу ІІ)
ст.14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.
Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (ч.3 ст.65 Закону  України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№796-XII).
В ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видно, що довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.
Тобто, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.02.2018р. у справі №344/9789/17, від 28.03.2018р. у справі №333/2072/17, від 08.05.2018р. у справі №708/1022/17, від 31.10.2019р. у справі №212/12245/13-а та в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при вирішенні даної справи.
Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Аналогічні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постанові від 27.02.2018р. у справі № 344/9789/17, від 24.10.2019р. у справі № 152/651/17, від 25.11.2019р. у справі №464/4150/17 та від 27.04.2020 р.у справі № 212/5780/16-а.
Таким чином, видача уповноваженим органом держави посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» підтверджує факт проживання або роботи позивача станом на 01.01.1993р. у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.
Доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, суду надано не було.
Одночасно, колегія суддів звертає увагу апелянта, що із відомостей паспорта громадянина України видно, що позивач ОСОБА_1 народився в селі Угриничі Любешівського району Волинської області.
З довідки старости Седлищенського старостинського округу Любешівської селищної ради від 12 серпня 2024 року №638 чітко видно, що позивач зареєстрований та проживав у селі Угриничі Любешівського (тепер Камінь-Каширського) району Волинської області з 01 січня 1986 року по 01 вересня 1989 року, з жовтня 1991 року по 01 січня 1997 року, з грудня 2002 року по цей час, а в період з 01 січня 1997 року по грудень 2002 року - у селі Седлище Волинської області. Довідка видана на підставі погосподарських книг: №7 за 1986-1990 роки, особовий рахунок №479; №1 за 1991-1995 роки, особовий рахунок №484; №4 за 1996-2000 роки, особовий рахунок №201; №4 за 2001-2005 роки, особовий рахунок №219; №7 за 2006-2010 роки, особовий рахунок № НОМЕР_2 ; №7 за 2011-2015 роки, особовий рахунок № НОМЕР_3 ; №7 за 2016-2020 роки, особовий рахунок № НОМЕР_4 ; №4 за 1996-2000 роки, особовий рахунок № НОМЕР_5 ; №3 за 2001-2005 роки, особовий рахунок № НОМЕР_6 .
Згідно додатком 1 до Постанови №106 села Угриничі та Седлище Любешівського району Волинської області включено у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Водночас за змістом рішення від 23 серпня 2024 року №032950010935 пенсійний орган дійшов висновку, що період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року фактично становить 2 роки 5 місяців 21 день, виключивши період навчання позивача у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки з 01 вересня 1987 року - 30 вересня 1991 року з тих підстав, що місто Луцьк не входить у перелік населених пунктів, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення.
Однак, такі доводи апелянта колегія суддів відхиляє за необґрунтованістю з огляду на таке .
З диплома серії НОМЕР_7 видно, що ОСОБА_1 дійсно навчався у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки. 
Із архівної довідки від 29 серпня 2024 року №03-25/01/2410  видно, що наказом від 24 серпня 1987 року №59-с позивач зарахований студентом 1 курсу денної форми навчання; розпорядженням декана фізико-математичного факультету від 30 вересня 1991 року №18 на підставі клопотання відділу народної освіти Любешівського райвиконкому від 27 вересня 1991 року №236. В подальшому переведено на індивідуальний план навчання і направлено на роботу в Угриничівську середню школу Любешівського району до травня 1992 року. Наказом ректора від 07 липня 1992 року №56-с та рішенням Державної екзаменаційної комісії присвоєно кваліфікацію вчителя математики і фізики середньої школи та 07 липня 1992 року видано диплом встановленого зразка НОМЕР_7 .
Із записів трудової книжки НОМЕР_8 видно, що ОСОБА_1 з 01 жовтня 1991 року - 20 травня 1992 року працював вчителем математики та фізики в Угриничівській неповній середній школі, а з 18 серпня 1992 року - 31 серпня 1993 року - вчителем фізики у Березновільській школі, що також підтверджено довідкою Закладу загальної середньої освіти “Угриничівська гімназія” від 16 серпня 2024 року №206 та довідкою закладу загальної середньої освіти  “Березновільська гімназія” від 29 серпня 2024 року №194 .
Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 07.05.2024р. у справі №460/38580/22  та від 09.07.2024р. у справі №240/16372/23.
Так, Верховний Суд у постанові від 07.05.2024р. у справі №460/38580/22 вказав, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є як робота в зоні гарантованого добровільного відселення, так і проживання в такій зоні. Тому,  враховуючи наявність посвідчення особи потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, яка підтверджує факт реєстрації та проживання на території гарантованого добровільного відселення більше 20 років, позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  №796-ХІІ.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 09.07.2024р. у справі №240/16372/23 зазначив, що за змістом ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») №796-XII підставою для визначення статусу особи як потерпілої від Чорнобильської катастрофи, яка проживає на забрудненій території, є довідка про період проживання на цій території, яка видається органом місцевого самоврядування. Тобто, відомості трудової книжки та диплому не можуть спростувати факту постійного проживання позивачки в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, що підтверджено відповідною довідкою органу місцевого самоврядування.
Отже, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення підтверджує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.
В даному випадку довідкою органу місцевого самоврядування підтверджено факт проживання позивача на територіях радіоактивного забруднення більше 30 років.
Також у постанові від 30.08.2022р. у справі №357/6372/17 Верховний Суд зробив висновок, що наявність посвідчення “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” підтверджує факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Відомості диплому (трудової книжки) не можуть спростувати факт проживання позивача на території радіоактивного забруднення не менше трьох років станом на 01.01.1993.
Колегія суддів наголошує, що наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.
Факт проживання чи роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року перевірявся відповідними комісіями при видачі йому посвідчення. В протилежному випадку у разі не підтвердження таких обставин, позивач не отримав б вказаного посвідчення. Пенсійний орган, рішення якого оскаржується, не надав доказів того, що посвідчення визнано недійсним, а наданий ОСОБА_1 статус скасований. Докази про вилучення посвідчення у зв`язку із безпідставністю його видачі у матеріалах справи відсутні.
При цьому, беручи до уваги той факт, що позивач і на даний час проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, тому набув право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що за змістом спірного рішення у ОСОБА_1 наявний страховий стаж 35 років 07 місяців 12 днів. Тобто, умова щодо страхового стажу для призначення пенсії за віком виконується.
Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що рішенням Головного управління ПФУ в Житомирській області від 23 серпня 2024 року №032950010935 позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.№796-ХІІ, тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
ст.45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Доводи апелянта про не проживання позивача у спірний період в зоні гарантованого добровільного відселення та відсутність у нього права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є помилковими.
При цьому, вирішуючи питання щодо відповідача, якого слід зобов`язати зарахувати позивачу до його страхового та пільгового стажу спірні періоди роботи та призначити пенсію за віком на пільгових умовах, колегія суддів наголошує на такому.
В п.4.1, п.4.2, абз.3 п.4.3, п.4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 (надалі, також – Порядок №22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Отже, саме Головне управління ПФУ у Житомирській області є повноважним територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача про призначення пенсії, який повинен вчинити дії зобов`язального характеру за наслідками скасування судом прийнятого ним протиправного рішення.
Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом в постановах від 08.02.2024р. в справі №500/1216/23, від 07.05.2024р. в справі №460/38580/22.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також,  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області – залишити без задоволення, а Рішення   Волинського окружного адміністративного суду   від 01 січня 2025 року   у справі № 140/10498/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель