Номер провадження: 22-ц/813/5330/24 
Справа № 947/13078/23
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Скрипченко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішень про державну реєстрацію права власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
Одеська міська рада звернулась з позовом до ОСОБА_1 , про скасування рішень про державну реєстрацію права власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.02.2023 року на адресу Юридичного департаменту Одеської міської ради надійшов лист Київської районної адміністрації Одеської міської ради, з якого стало відомо про факт незаконної державної реєстрації речового права на господарську будівлю за адресою: АДРЕСА_1 .
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 з 20.10.2021 р. є власником господарської будівлі, складовими частинами якої зазначено господарську будівлю, цистерну та мостіння, загальною площею 3,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2484896251100, номер відомостей про речове право: 44590106. Державна реєстрація речового права на нерухоме майно проведена 20.10.2021 р.
Одеська міська рада звертається до Київського районного судe м. Одеси з вказаним позовом як власник земель комунальної власності територіальної громади м. Одеси, оскільки незаконною державною реєстрацією права власності на господарську будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , порушується право власності останньої на земельну ділянку за вказаною адресою.
Рішення державних реєстраторів від 22.10.2021 р. індексний номер 61076693 та від 16.08.2022 р. індексний номер 64501263 є незаконними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на наступне.
Рішенням державного реєстратора Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Хохич Р.В. від 22.10.2021 р. індексний номер 61076693 (з відкриттям розділу) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності ОСОБА_1 на господарську будівлю, складовими частинами якої зазначено господарську будівлю А, цистерну І та мостіння ІІ, загальною площею 3,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Документи, які подані для державної реєстрації вказаного права власності, наступні: - довідка від 19.10.2021 р., видана ТОВ «НІКАМЕГАБУД»; - довідка від 10.05.2019 р. № 07/65001-815-1, видана ОД АТ «УКРПОШТА»; - технічний паспорт від 30.07.2021 р., серія та номер ТІ01:7877-6475-6794-7678.
Крім того, рішенням державного реєстратора Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 16.08.2022 р. індексний номер 64501263 внесено зміни до відомостей про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме додано до документів, які подані для реєстрації, наступні:технічний паспорт від 12.08.2022 р., серія та номер ТІ01:3169-5971-6946-9115;- довідка від 12.08.2022 р., видана ТОВ «НІКАМЕГАБУД».
Одеська міська рада звертає увагу суду, що подані заявником документи не відповідають вимогам законодавства, не є правовстановлюючими та не могли стати підставою для державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на господарську будівлю за відповідною адресою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2024 року позов Одеської міської ради до ОСОБА_1 , про скасування рішень про державну реєстрацію права власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Хохича Р.В. від 22.10.2021 року інд. номер НОМЕР_1 . Скасовано рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Козлова Ю.В. від 16.08.2022 року, інд. номер НОМЕР_2 , яким внесено зміни до відомостей про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3,9 кв.м., реєстраційний номер 2484896251100 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення господарської будівлі зі складовими частинами (господарська будівля А, цистерна 1, мостіння II ) загальною площею 3,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 2484896251100. Стягнено з ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради судові витрати в розмірі 9 394.00 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 . 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов помилкових висновків про задоволення позовних вимог.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 . 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 як особа, яка не брала участі у справі, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що він є власником спірного об`єкту нерухомого майна, однак його не залучено до справи у якості відповідача, а оскаржуване рішення суду першої інстанції порушує його права як власника майна.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Фактичні обставини справи.
На підставі матеріалів справи встановлено, що 10 лютого 2023 року на адресу Юридичного департаменту Одеської міської ради надійшов лист Київської районної адміністрації Одеської міської ради, з якого стало відомо про факт державної реєстрації речового права на господарську будівлю за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням державного реєстратора Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Хохич Р.В. від 22.10.2021 р. індексний номер 61076693 (з відкриттям розділу) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності ОСОБА_1 на господарську будівлю, складовими частинами якої зазначено господарську будівлю А, цистерну І та мостіння ІІ, загальною площею 3,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Документи, які подані для державної реєстрації вказаного права власності, наступні: - довідка від 19.10.2021 р., видана ТОВ «НІКАМЕГАБУД»; - довідка від 10.05.2019 р. № 07/65001-815-1, видана ОД АТ «УКРПОШТА»; - технічний паспорт від 30.07.2021 р., серія та номер ТІ01:7877-6475-6794-7678.
Крім того, рішенням державного реєстратора Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 16.08.2022 р. індексний номер 64501263 внесено зміни до відомостей про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме додано до документів, які подані для реєстрації, наступні:технічний паспорт від 12.08.2022 р., серія та номер ТІ01:3169-5971-6946-9115;- довідка від 12.08.2022 р., видана ТОВ «НІКАМЕГАБУД».

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що у результаті здійснення самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , та подальшої державної реєстрації права власності на нього ОСОБА_1 самовільно зайняв земельну ділянку комунальної власності.

Однак апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо ефективного способу захисту порушеного права та із суб`єктним складом сторін у справі з огляду на таке.

Щодо позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України.
У частині другій статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У пунктах 6.30–6.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115 гс 19) зроблено висновок, що «законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті. У справі, що розглядається, підставою для відмови в задоволенні позову в частині вимог органів державної влади та місцевого самоврядування суди визнали факт набуття відповідачем права власності на об`єкт нерухомого майна після закінчення його будівництва та, посилаючись на встановлений факт, вказали про неможливість знесення об`єкта нерухомості, на який зареєстровано право власності, у порядку, встановленому для самочинно побудованих об`єктів. Проте, вказуючи про порушення гарантованого Конституцією права власності, суди разом з тим не врахували відомостей щодо документа державної реєстрації такого права в порушення умов надання в користування землі, на якій здійснено забудову, встановлених договором обмежень щодо її забудови та передбачених законодавством правил і порядку здійснення такої забудови не змінюють режиму такого об`єкта та не виключають застосування правових наслідків щодо такого будівництва».
У постанові від 02 червня 2021 року в справі №509/11/17 (провадження № 61-268 св 21) Верховний Суд дійшов висновку, що належними відповідачами за вимогами про знесення самочинно збудованого майна, приведення приміщень у первісний стан, шляхом знесення самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна, усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження майном шляхом перебудови самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна мають бути чинні власники спірного майна, а визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів та визнання недійсними договорів купівлі-продажу не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень спричинених самочинним будівництвом.
У постанові від 27 жовтня 2021 року у справі № 202/7377/16-ц (провадження № 61-20139 св 19) Верховний Суд дійшов висновку, що, задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна та скасування записів про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, суди: не урахували, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а саме ефективним способом захисту, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам, оскільки вирішення вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39 гс 23) зроблено висновок, що за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.
Крім того, про те, що позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів, які заявлені саме у зв`язку зі здійсненням самочинного будівництва є неефективними способами захисту, вказував Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2022 року у справі №521/21538/19 (провадження № 61-204 св 22).
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги Одеської міської ради про скасування рішення державного реєстратора Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Хохича Р.В. від 22.10.2021 року; скасування рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Козлова Ю.В. від 16.08.2022 року є неефективним способом захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Щодо позовних вимог про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2021 року по справі № 641/2156/19-ц (провадження № 61-7447св20) вказано, що:
«суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що реконструкція житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 проведена без отримання необхідних дозвільних документів, а реєстрація змін речового права проведена без документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, тому вважав, що наявні підстави для задоволення позову. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову про скасування рішення державного реєстратора, апеляційний суд виходив з того, що до державного реєстратора із заявою про вчинення оскаржуваної реєстраційної дії ОСОБА_1 об`єктивно не міг звернутися, оскільки не був власником будинку, а міг звернутися лише попередній власник будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в інтересах якого і було вчинено оскаржувану реєстраційну дію. Тому, на думку апеляційного суду, не можливо з`ясувати, які саме права позивача порушені відповідачем ОСОБА_1 і в чому полягають його винні дії. Колегія суддів вважає, що дійшовши правильного по суті висновку про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд припустився помилки при його мотивуванні. Так, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в пункті 58 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Отже ОСОБА_1, як власник житлового будинку на час подання Харківською міською радою розглядуваного позову, є належним відповідачем та вирішення заявлених вимог впливатиме на його зареєстроване право власності. Зазначені висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 01 липня 2020 року у справі №755/3782/17, відповідно до яких новий власник, набуває усі права та обов`язки щодо придбаного майна, які мав первісний його власник, а тому є належним відповідачем за заявленими вимогами про повернення земельної ділянки, приведення її у попередній стан та знесення самочинного будівництва».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 (провадження № 61-6327св20) зазначено, що:
«пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
У справі, що переглядається:
1)позовні вимоги про зобов`язання за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення господарської будівлі зі складовими частинами (господарська будівля А, цистерна І, мостіння ІІ) загальною площею3,9 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 2484896251100, пред`явлені до ОСОБА_1 ;
2)спірні об`єкти були відчужені ОСОБА_1 ОСОБА_2 , про що свідчать договір купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кірнас І.В. та зареєстрованого за № 829 від 23.05.2023 (т.1, а.с. 16-16зворот);
3)на момент розгляду справи у суді першої інстанції і отриманням позивачем і судом реєстраційної справи (18.09.2023) власником спірних нежитлових приміщень був саме ОСОБА_2 , який набув усі права та обов`язки щодо придбаного майна, які мав первісний його власник, а тому є належним відповідачем за заявленими вимогами про зобов`язання за власний рахунок звільнити земельну ділянку шляхом знесення господарської будівлі зі складовими частинами.
Крім цього колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 звертався до Одеської міської ради із заявою про дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки (т.2., а.с. 40), яке було отримано уповноваженою особою Одеської міської ради 03.06.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2, а.с. 41).
Однак позивач, не зважаючи на дану заяву та витребувані судом матеріали справи, не звернувся до суду із заявою про заміну неналежного відповідача ОСОБА_1 на належного відповідача ОСОБА_2 .
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання за власний рахунок звільнити земельну ділянку шляхом знесення самочинних збудованих об`єктів пред`явлені до ОСОБА_1 , який є колишнім власником, та є неналежним відповідачем, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не встановив, що позов поданий до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовної заяви, тому є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2024 року скасувати.
У задоволенні позову Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішень про державну реєстрацію права власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2024 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                                       А.І. Дришлюк