ПОСТАНОВА 
Іменем України

26 листопада 2024 року                                                         м. Кропивницький

справа № 405/1255/24
провадження № 22-ц/4809/1347/24 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах: 
Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Письменного О. А., 
за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В., 
учасники справи:  
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Драний В. В.) від 07.05.2024,
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст позовних вимог
    26.02.2024  ОСОБА_1 , від імені якого діяв представник - адвокат Мотуз Олександр Володимирович, звернувся з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із втратою працездатності, спричиненої професійним захворюванням.
Позов обґрунтовано тим, що з 02.03.2003 по 20.01.2023 позивач працював у різних структурних підрозділах ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», з яких 19 років у шкідливих умовах праці, та за час роботи захворів на професійне захворювання, що підтверджено актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.05.2023 форми П-4.
Документально підтверджено невідповідність умов його праці вимогам щодо безпечності, а також те, що виявлене у нього професійне захворювання спричинене тривалим стажем роботи у шкідливих умовах.
Згідно з висновком МСЕК втрата ним професійної працездатності становить 60%. Встановлено третю групу його інвалідності безстроково.
Проте ознаки професійного захворювання у нього з`явилися ще у 2004 році, тож він регулярно лікувався.
Через професійне захворювання він часто відчуває біль, слабкість та втому, можливості його опорно-рухової системи обмежені, відчуває задуху, загальну слабкість. Негативні зміни стану його здоров`я є незворотними.
Все це викликає у нього душевні страждання. 
Позивач вказує на вину відповідача у виникненні його професійного захворювання, на тривалість та глибину його страждань, необхідність докладання ним додаткових зусиль для лікування.  
Позивач просив суд стягнути з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь грошове відшкодування моральної шкоди в сумі 245000,00 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб.
2.Короткий зміст рішення суду
Рішенням Ленінського районного суду Кіровоградської області від 07.05.2024 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд ухвалив стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, в розмірі 150000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, а в задоволенні іншої частини вимог - відмовив. Крім того, суд стягнув з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 657,30 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що у справі доведено факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу у зв`язку з професійним захворюванням та стійкою втратою 60% професійної працездатності, інвалідністю, а також пов`язаними з цим порушенням нормальних життєвих зв`язків позивача, відсутність можливості повною мірою реалізовувати свої звички та бажання, вести повноцінний спосіб життя, страждання, стрес.
Суд вважав, що вина за завдану позивачу моральну шкоду лежить на відповідачу, який не забезпечив йому безпечних умов праці. 
Суд погодився з позивачем, що завдана моральна шкода підлягає відшкодуванню одноразово у грошовій формі, але визнав, що розмір компенсації, який визначив позивач, є необґрунтовано надмірним, тож визначив його в сумі 150 000,00 грн, вказавши, що вона є оподатковуваним доходом позивача. 
При цьому суд відхилив заперечення відповідача проти позову, які полягали в тому, що позивач вже використав своє право на одноразове відшкодування відповідачем завданої йому моральної шкоди, уклавши з відповідачем відповідний договір, яким встановлено розмір грошової компенсації - 6500 грн. 
3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційних скарг 
3.1) позивач ОСОБА_1 , від імені якого діяв представник - адвокат Мотуз Олександр Володимирович, подав до суду апеляційну скаргу в якій просить рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.05.2024 змінити, збільшивши розмір грошового відшкодування за завдану йому моральну шкоду до 245 000,00 грн без урахування утримання податків та зборів.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, місцевий суд достатньою мірою не врахував тяжкість завданої позивачу моральної шкоди, глибину його душевних страждань, оскільки втрата 60% професійної працездатності свідчить про незворотність втрати здоров`я та негативних змін у житті позивача. Суд не врахував, що позивач втратив роботу саме через набуте професійне захворювання, постійно переносить фізичні та моральні страждання, обмеження, які він зазнає у зв`язку з інвалідністю. Апелянт вважає, що присуджена компенсація не є спів мірною завданій йому моральній шкоді. 
3.2) відповідач Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» подав до суду апеляційну скаргу в якій просить рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.05.2024 скасувати й постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що місцевий суд не врахував ту обставину, що після того, як позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності він досяг згоди ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» щодо розміру відшкодування завданої йому моральної шкоди і 07.07.2023 сторони уклали договір № 18/719-10 про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням в сумі 6500,00 грн. Строк виконання відповідачем зобов`язання за цим договором сторони визначило до 31.12.2024, а тому він поки не настав. Таким чином позивач реалізував своє право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка за законом (ч. 5 ст. 23 ЦК України) відшкодовується одноразово. 
4.Короткий зміст відзивів на апеляційні скарги 
4.1) від відповідача у справі ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, яку подав позивач ОСОБА_1 . У відзиві йдеться про безпідставність вимог позивача з огляду на укладений між сторонами у справі договір про відшкодування моральної шкоди.
4.2) від позивача у справі ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яку подав відповідач ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». У відзиві йдеться про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та неспроможність доводів відповідача. Щодо укладеного між сторонами договору про відшкодування моральної шкоди в сумі 6500,00 грн, то позивач вважає його нікчемним на підставі ст. 27 ЦК України так, як цей договір обмежує позивача в можливості мати не заборонені законом права, а саме право на компенсацію моральної шкоди через не співмірність передбаченого договором розміру відшкодування завданій моральній шкоді.
5.Короткий зміст пояснень учасників справи у судовому засіданні 26.11.2024
Позивач ОСОБА_1 повідомлений про час, день та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. 
28.10.2024 Кропивницький апеляційний суд постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання представника позивача у справі - адвоката Мотуза Олександра Володимировича про його участь у судовому засіданні 26.11.2024 о 10:00 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням заявником власних технічних засобів за допомогою сервісу відео конференції ЄСІТС. Згідно з довідкою про доставку електронного документа копію ухвали доставлено до електронного кабінету  адвоката Мотуз Олександру Володимировичу 28.10.2024. 
У призначений час представник позивача у справі - адвоката Мотуза Олександра Володимировича до відео конференції не приєднався. 
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Представник відповідача у справі Плетньов Олександр Станіславович у судовому засіданні підтримав подану відповідачем апеляційну скаргу і заперечив вимоги та доводи апеляційної скарги позивача.
6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини: 
З 02.07.2003 по 20.01.2023 ОСОБА_1 працював на Інгульській шахті Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ДП «СхідГЗК») горнорабочим (мельник), машиністом млина.
Наказом по ДП «СхідГЗК» від 20.01.2023 №15 о/с ОСОБА_1 звільнено «у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, п. 2 ст. 40 КЗпП України).
Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (форма П-4) від 17.05.2023 у позивача наявне професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1, часто рецидивуючий перебіг з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язо-тонічним синдромами нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група «В», легенева недостатність першого-другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна (неоросенсорна) приглухуватість третього ступеня (з помірним зниженням слуху) (а. с. 16-19).
Згідно з п. 17 вказаного акту П-4 професійне захворювання виникло за обставин: тривалий стаж роботи (19 років) в шкідливих умовах праці при виконанні функціональних обов`язків машиніста млина в умовах тяжкої фізичної праці підвищеного рівня пилу та виробничого шуму, показники яких перевищують нормативні значення, що обумовлено технічним процесом на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК, з застосування засобів індивідуального захисту.
Згідно з п. 18 акту причинами виникнення професійного захворювання є: запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), у тому числі вміст кремнію діоксиду кристалічний від 10 до 70 % ІІІ клас небезпеки 2,6-2,9 мг/м3, при нормі 2,0 мг/м3; рівень фізичного навантаження, а саме: час перебування в робочій позі (% від зміни) незручна та фіксована 27,7-27,8 при нормі 25%, кількість вимушених (більше 30°) нахилів корпусу за зміну 152 при нормі 51-100 відносяться до ІІІ класу 1 ступеню важкості трудового процесу. Рівень виробничого шуму непостійний до 93 дБА при ГДР 80 дБА (а. с. 26-30).
Відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії від 12.06.2023 серія 12 ААА № 138072 ОСОБА_1 на підставі первинного обліку безтерміново встановлено 60% втрати професійної працездатності (а. с. 11).
Згідно з довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 12.06.2023 року серія 12 ААГ № 388048 позивачу первинно безтерміново встановлено третю групу інвалідності (а. с. 12).
07.07.2023 ДП «СхідГЗК», в особі генерального директора Бугайова І. В., та ОСОБА_1 уклади договір № 18/719-10 про відшкодування моральної шкоди. Згідно з умовами договору сторони дійшли згоди про те, що ДП «СхідГЗК» сплачує ОСОБА_1 одноразову грошову компенсацію у розмірі 6500,00 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання. ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювань. ДП «СхідГЗК» зобов`язане сплатити вказану суму відшкодування до 31.12.2024 (а. с. 42).
7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
    При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційних скаргза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону. При цьому вимоги апеляційної скарги ДП «СхідГЗК» підлягають задоволенню, натомість вимоги апеляційної скарги  ОСОБА_1  задоволенню не підлягають.
8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
8.1.Норми права та їх джерела, правові висновки вищих судів щодо правозастосування
Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.
Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. 
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Згідно з ч. 1 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. 
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Згідно зч. 8 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами) надано роз`яснення про те, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
У Рішенні Конституційного Суду України від 27.01.2004 № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
У цій справі предметом спору є відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу професійним захворюванням, втратою професійної працездатності та інвалідністю, пов`язаними з виконанням трудових обов`язків на Інгульській шахті ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат».
Відповідно до змісту наведених вище за текстом цієї постанови норм законодавства відшкодування моральної шкоди провадиться роботодавцем, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за сукупності умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. При цьому відсутність заборон з боку органів охорони праці на роботу в небезпечних і шкідливих для здоров`я умах праці не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду завдану здоров`ю працівника під час виконання ним трудових обов`язків.
У цій справі, яка переглядається в апеляційному порядку, між сторонами відсутній спір про те, що до професійного захворювання у позивача, часткової втрати ним працездатності й інвалідності призвело незабезпечення роботодавцем (відповідачем) безпечних і здорових умов праці, а також про те, що існують передбачені законом підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу. 
Таким чином, відповідні висновки суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав для настання відповідальності відповідача за завдану позивачу моральну шкоду сторонами у справі не оскаржуються. 
Однак між сторонами існує спір про наявність підстав для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди саме в судовому порядку з огляду на раніше укладений сторонами договір про відшкодування моральної шкоди, а також про розмір такого відшкодування. 
Оцінюючи правильність такого висновку, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Суд першої інстанції не взяв до уваги договір про відшкодування моральної шкоди від 07.07.2023 № 8/719-10, сторонами якого є ДП «Східний гірничо збагачувальний комбінат» та ОСОБА_1 .
Право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу гарантоване ст. 55 Конституції України, ст. 16 ЦК України.
Право на захист особа здійснює на свій розсуд (ч. 1 ст. 20 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
    Суд першої інстанції у мотивувальній частині свого рішення вказав, що він не бере до уваги заперечення відповідача на позов та наданий відповідачем до суду договір від 07.07.2023 № 18/719-10 про відшкодування моральної шкоди, укладений між ДП «Схід ГЗК» та ОСОБА_1 , за умовами якого передбачено, що ДП «Схід ГЗК» сплачує одноразову грошову компенсацію ОСОБА_1 у розмірі 6500 грн з вирахуванням податків та обов`язкових платежів, як відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання. 
Хоча суд чітко не сформулював мотиви відхилення цього доказу, проте вбачається, що він вважав передбачений договором розмір грошової компенсації за завдану позивачу моральну шкоду не домірним цій шкоді. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає такий висновок суду хибними.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. ч. 1 - 3 ст. 6 ЦК України).
Відповідно до статті 6 цього Кодексу (ЦК) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Згідно з ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц сформульовано висновок про те, що тлумачення положень ст. ст. 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.
Отже, заподіювач моральної шкоди і потерпілий мають право на укладення договору про врегулювання своїх відносин з відшкодування завданої шкоди на власний розсуд, що передбачено ч. 5 ст. 23 ЦК України. 
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Зі змісту ст. 525 та ст. 615 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зокрема через порушення зобов`язання однією зі сторін.
З огляду на те, що договір є універсальним регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків, у договорі про відшкодування шкоди сторони можуть на власний розсуд визначити підстави відшкодування шкоди (факти заподіяння шкоди), спосіб, розмір та строк компенсації тощо. 
Такий договір є обов`язковим для сторін і підлягає виконанню. 
Якщо такий договір виконується, то підстав для звернення до суду немає.
Відповідач заперечував проти позову, посилаючись на договір з позивачем, яким визначено розмір компенсації за завдану йому моральну шкоду та строку її сплати, а також на те, що визначений договором строку сплати компенсації не сплив. 
Суд першої інстанції у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, правильно встановив, що 07.07.2023 ДП «СхідГЗК» і ОСОБА_1 уклади договір № 18/719-10 про відшкодування моральної шкоди, яка завдана позивачу у справі його професійним захворюванням. Згідно з п. 1 договору сторони дійшли згоди про те, що ДП «СхідГЗК» сплачує ОСОБА_1 одноразову грошову компенсацію у розмірі 6500,00 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання, а згідно з п. 3 договору ДП «СхідГЗК» зобов`язане сплатити вказану суму відшкодування до 31.12.2024.
Договір про відшкодування моральної шкоди сторони по справі уклали після того, як факт професійного захворювання позивача та відсоток втрати ним професійної працездатності були встановлені згідно з законом, а також встановлено інвалідність.
Отже, на час укладення цього договору сторони володіли усіма даними про обставини, які впливають на відповідальність відповідача за спричинену позивачу шкоду, а тому за спільною домовленістю визначили розмір та порядок відшкодування, уклавши договір. 
Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює цивільні права вільно, на власний розсуд.
Якщо потерпілий досягнув домовленості з особою, відповідальною за завдану йому шкоду, про відшкодування - це право обох учасників таких правовідносин.
Суд не має повноваження довільно втручатися у договір, крім випадків передбачених законом (наприклад, визнання оспорюваного договору недійсним, ігнорування нікчемного договору, розірвання договору на вимогу однієї зі сторін).
Презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 759/24061/19).
В ЦК України закріплений конструкт, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Звертаючись до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_1 вимог визнання недійсним або розірвання договору про відшкодування моральної шкоди від 07.07.2023 № 18/719-10 не заявив.
Висновку про нікчемність цього правочину рішення суду першої інстанції не містить.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач аргументів щодо нікчемності договору не наводив. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказав, що укладений між сторонами договір має на меті обмежити право позивача компенсацію завданої моральної шкоди, а тому, відповідно до ст. 27 ЦК України, він є нікчемним.
Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦК України Правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним.
Натомість зміст договору про відшкодування моральної шкоди від 07.07.2023 № 18/719-10 підтверджує право позивача на отримання відшкодування завданої йому моральної шкоди, а не обмежує його у такому праві.
При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, приблизною.
Визначена у договорі сума компенсації за завдану позивачу моральну шкоду не може розцінюватися, як позбавлення або обмеження його права на відшкодування, адже саме такий її розмір - волевиявлення позивача.
З огляду на це рішення місцевого суду, яке зводиться до того, що лише суд, а не сторони правовідносин із відшкодування завданої моральної шкоди, може визначити розмір компенсації є хибним так, як ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.
Крім того, на думку колегії суддів апеляційного суду, поведінка позивача, який уклав з відповідачем у справі договір про відшкодування завданої йому моральної шкоди де узгодив форму, розмір та строки виплати відшкодування, а згодом, не дочекавшись спливу визначеного строку виконання відповідачем (боржником) свого обов`язку, пред`явив позов про стягнення відшкодування у більшому розмірі, не оспорюючи сам договір, суперечить його попередній поведінці та є недобросовісною.
Отже, з огляду на обставини цієї справи є підстав для застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) до правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі.
Колегія суддів апеляційного суду виснує, що суд першої інстанції не дав належної оціни доказам у справі, висновки суду не відповідають обставинам справи, до того є суд неправильно застосував норми матеріального права, що згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення нового судового рішення. Водночас вимоги позивача не підлягають задоволенню так, як звертаючись до суду за захистом порушеного права він діяв недобросовісно, що є самостійною підставою для відмови у захисті.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вимоги апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.05.2024 скасувати й ухвалити нове судове рішення.
У позові ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст цієї постанови складено 10.01.2025.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. А. Письменний