ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 р. 	Справа № 520/19762/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 09.12.24  по справі № 520/19762/24
за позовом       ОСОБА_1  
до     Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області           
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду  з  зазначеним позовом та просив суд:
1. Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 з 19.02.2020 р. щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 74 відсотка від суддівської винагороди працюючого судді;
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області починаючи з 19.02.2020р. при обчисленні ОСОБА_1 розміру довічного грошового утримання зарахувати до стажу роботи, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання: строкової служби в Радянській армії з 23.10.1980р. по 20.10.1982р. (що підтверджується військовим квитком офіцера запасу та Послужним списком); денну форму навчання на юридичному факультеті Військового Червонознаменного інституту Міністерства оборони СРСР з 06.08.1984р. по 04.07.1989 р.;
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області починаючи з 19.02.2020р. нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 74 відсотка від винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
В обґрунтування позову позивачем вказано, що 15.03.2024р. позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою, якою просив починаючи з 19.02.2020р. при обчисленні позивачу розміру довічного грошового утримання зарахувати до стажу роботи, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання наступні періоди: строкову службу в Радянській армії з 23.10.1980р. по 20.10.1982р. (що підтверджується військовим квитком офіцера запасу та Послужним списком); денну форму навчання на юридичному факультеті Військового Червонознаменного інституту Міністерства оборони СРСР з 06.08.1984р. по 04.07.1989р.; здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 74% від суддівської винагороди працюючого судді з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19.02.2020р. У відповідь на заяву позивача, 29.03.2024 р. Відповідач листом № 9520-9475/С-03/8-2000/24 відмовив у задоволенні вимоги щодо належного виконання зазначеного рішення місцевого суду (в редакції Постанови КАСВС від 12.03.2024р.). Вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся дос уду за захистом своїх прав.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області починаючи з 19.02.2020 р. при обчисленні ОСОБА_1 розміру довічного грошового утримання зарахувати до стажу роботи, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання: строкову службу в Радянській армії з 23.10.1980 р. по 20.10.1982 р. та половину строку навчання у Військовому Червонознаменському інституті.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді періоду проходження строкової військової служби, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі і період перебування на посадах прокурорів і слідчих.
Таким чином, відповідач вважає, що вимога позивача про зарахування до суддівського стажу строку половину навчання у вищому юридичному навчальному закладі є необгрунтованою, тому в Управління відсутні підстави для зарахування до суддівського стажу половини строку навчання на денній формі вищого юридичного закладу.
Позивач, також не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, подав свою апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове рішення в цій частині про задоволення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що був призначений суддею з 03.07.1989р. та – звільнився у відставку з посади судді 27.06.2017р. Таким чином, стаж роботи саме суддею становить 27 років 11 місяців 24 дня. 
Позивач стверджує, що до стажу роботи суддею, для визначення % значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці слід зарахувати період його строкової служби у Радянській армії з 23.10.1980 р. по 20.10.1982 р. та - половину строку навчання у Військовому Червонознаменському інституті МО СРСР. 
Також позивач наводить розрахунок строкової служби в армії, який становить 1 рік 11 місяців 27 днів; половина строку навчання на денній формі навчання на юридичному факультеті Військового Червонознаменного інституту Міністерства оборони СРСР (06.08.1984р. по 04.07.1989р.) становить: 2 роки 5 місяців 14 днів.
Звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Таким чином, його загальний стаж роботи на посаді судді, обчислений відповідно до приписів ст. 142 та абзацу 4 п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII становить 32 роки 6 місяців 1 день (із розрахунку: 27 років 11 місяців 24 дня + 1 рік 11 місяців 27 днів + 2 роки 5 місяців 14 днів ). Відтак, на думку позивача він має право на ЩДГУ у розмірі 74% (із розрахунку: 20 років судового стажу - 50% + 24% (12 років х 2%)) від суддівської винагороди працюючого судді відповідного суду.
Відзиви на апеляційні скарги до Другого апеляційного адміністративного суду не надходили. 
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, натомість апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" з 04.07.2017.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 по справі № 520/10142/2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2021 визнано незаконним рішення Головного Управління Пенсійного фонду України у Харківської області № 853823/37 від 06.03.2020 р. щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі Довідки Донецького апеляційного господарського суду № 06-47-47 від 27.02.2020 р. “Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці”.
Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обчисленого відповідно до ч.3 ст.142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 року на підставі довідки Донецького апеляційного господарського суду від 27.02.2020р. № 06-47-47 з 19.02.2020, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Згідно записів у дипломі серії НОМЕР_1 позивач з 1984 р. по 1989 р. навчався у Військовому Червонознаменському інституті та згідно запису трудової книжки серії НОМЕР_2 від 12.04.1962 та копії військового квитка серії НОМЕР_3 позивач у період з 23.10.1980 по 20.10.1982 перебував на строковій службі в Радянській Армії.
Позивач звернувся до відповідача з заявою від 15.03.2024, в якій просив починаючи з 19.02.2020 р. при обчисленні позивачу розміру довічного грошового утримання зарахувати до стажу роботи, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання наступні періоди: строкову службу в Радянській армії з 23.10.1980 р. по 20.10.1982 р. (що підтверджується військовим квитком офіцера запасу та Послужним списком); денну форму навчання на юридичному факультеті Військового Червонознаменного інституту Міністерства оборони СРСР з 06.08.1984р. по 04.07.1989 р.; та здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 74% від суддівської винагороди працюючого судді з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19.02.2020р.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 9520-9475/С-03/8-2000/24 від 29.03.2024 повідомлено позивача про те, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 року у справі № 520/10142/2020 Вам було здійснено перерахунок та виплату щомісячного довічного утримання судді у відставці, обчисленого відповідно до ч.3 ст. 142 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року на підставі довідки Донецького апеляційного господарського суду від 27.02.2020 р. № 06-47-47 з 19.02.2020, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Таким чином, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 року у справі № 520/10142/2020 виконано в повному обсязі в межах повноважень та у визначеному законом порядку. Відповідно до пункту 1 статті 137 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді суддів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражі України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Враховуючи викладене, період строкової служби в Радянській армії, денна форма навчання при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не зараховується до стажу роботи на посаді судді.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо незарахування періодів до стажу роботи, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що до стажу роботи позивача, має бути зарахована саме половина строку навчання у Військовому Червонознаменському інституті, а не весь період, як просив позивач у прохальній частині позову, та календарний період проходження строкової військової служби в Радянській Армії з 23.10.1980 р. по 20.10.1982 р. Та відмовив у визначенні відсотку (обчислення) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Згідно зі ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечення права кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII.
Щодо позовних вимог в частині зарахування до стажу судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання періоду проходження строкової військової служби та строку навчання за денною формою у юридичному навчальному закладі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
На час обрання позивача на посаду судді безстроково питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося ч. 4 ст. 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».
Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Після втрати чинності ст. 1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 (865-2005-п) «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби».
Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№ 865-2005-п) втратила чинність 01 січня 2012 року.
Положеннями п. 11 Перехідних положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» визначено, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Відповідно до абз. 4 п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про статус суддів» № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
З урахуванням наведеного, вбачається, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах прокурорів.
Як встановлено з матеріалів справи, позивач з 23.10.1980 по 20.10.1982 проходив строкову військову службу, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 (а.с. 17-20), послужним списком Т-732259 (а.с. 44-51), а з 06.08.1984 по 04.07.1989 навчався за денною формою навчання на юридичному факультеті у Військовому Червонознаменному інституті Міністерства оборони СРСР, на підтвердження чого надано копію диплома НОМЕР_1 (а.с. 16) та послужний список Т-732259 (а.с. 44-51).
Відповідно до сформованої практики Верховного Суду період проходження строкової військової служби, навчання в інституті підлягають зарахуванню до стажу роботи на посаді судді.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27 лютого 2018 року у справі № 127/20301/17, 11 листопада 2020 року у справі № 243/4501/17, 23 червня 2022 року у справі № 420/1987/21 тощо.
Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2021 року у справі № 580/6051/20 дійшов висновку, що законодавство, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, передбачало право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби. Не включення його до відповідного стажу роботи на посаді судді і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.
Вказана позиція суду також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30 березня 2023 року у справі № 280/2167/21.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання зараховується за умови роботи на посаді судді не менше 10 років половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Тобто, такий стаж безпідставно незарахований відповідачем до стажу позивача, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що до стажу роботи позивача, має бути зарахована половина строку навчання у Військовому Червонознаменському інституті, та календарний період проходження строкової військової служби в Радянській Армії з 23.10.1980 р. по 20.10.1982 р.
Щодо визначення відсотку (обчислення) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 142 Закону № 1402-VІІІ суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Відповідно до ч. 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI).
Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.
Законом України від 16.10.2019 № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII.
Відповідно до пункту 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.
Так, у вказаному рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020, Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Також Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
У зв`язку із вищевикладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 визнав неконституційним пункт 25 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII.
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли віку 65 років, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.
Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Як зазначалося вище, ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами ч. 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений ч. 3 Закону № 1402- VIII.
Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом у справах, що виникли у подібних правовідносинах, зокрема: у постановах від 24.09.2021 у справі № 620/5437/20, від 11.10.2021 у справі № 160/10640/20, від 18.05.2022 у справі № 160/415/21.
Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що стаж ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 32 роки 5 місяців 5 днів, зокрема: суддівський стаж - 27 років 11 місяців 24 дня, строкова служба у Радянській армії - 1 рік 11 місяців 27 днів, половина строку навчання на денній формі навчання на юридичному факультеті Військового Червонознаменного інституту Міністерства оборони СРСР - 2 роки 5 місяців 14 днів.
Відтак, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача, згідно з ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII, становить 74% (50 % (20 років на посаді судді) + 16 % (8 повних відпрацьованих років понад 20 років на посаді судді) + 8 % (4 повних роки строкової служби та навчання позивача)) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Отже, за встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту прав та інтересів позивача є визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 з 19.02.2020р. щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 74 відсотка від суддівської винагороди працюючого судді та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області починаючи з 19.02.2020р. нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 74 відсотка від винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, зробив помилкові висновки.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 року по справі № 520/19762/24, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню в частині відмовлених позовних вимог з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в сумі 968 грн 96 коп. згідно з квитанцією № 0299-8384-7969-4620 від 14.07.2024 року та при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в сумі 1453 грн 44 коп. згідно з квитанцією № 3678-8161-2607-8179 від 13.12.2024 року.
Враховуючи те, що апеляційна скарга судом задоволена, тому відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 2440 грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити..
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 по справі № 520/19762/24 - скасувати в частині відмовлених позовних вимог.
Прийняти в скасованій частині постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ЄДРПОУ 14099344, 61022, м. Харків, майдан Свободи, 5,  Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 з 19.02.2020р. щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 74 відсотка від суддівської винагороди працюючого судді.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області починаючи з 19.02.2020р. нарахувати і виплатити ОСОБА_1  щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 74 відсотка від винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 року - залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ЄДРПОУ 14099344, 61022, м. Харків, майдан Свободи, 5,  Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) судові витрати на судовий збір в загальній сумі 2440 (дві тисячі чотириста сорок) гривень 40 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.В. Присяжнюк