ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21 січня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/8723/24	
Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії за віком, виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.11.1986 по 31.10.1991 та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 0,82874;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 з 06.08.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком, виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.11.1986 по 31.10.1991 та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 0,82874;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь позивача судові витрати у розмірі 969 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у 1996 році позивачу було призначено пенсію за віком, враховуючи коефіцієнт заробітку 0,82874, який був обчислений із заробітної плати за період з 01.11.1986 по 31.10.1991. У 2024 році відповідач провів перерахунок його пенсії за віком, виходячи із заробітної плати за період з 01.11.1986 по 31.10.1991 та з 01.05.2002 по 30.09.2023. Внаслідок вказаного перерахунку коефіцієнт його заробітку склав 0,51006. На переконання позивача, зменшення коефіцієнту заробітку, який враховується при нарахуванні його пенсії за віком, суперечить положенням частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплати пенсії за віком, виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.11.1986 по 31.10.1991 та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 0,82874. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 з 06.08.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком, виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.11.1986 по 31.10.1991 та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 0,82874. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області судовий збір у розмірі 968 (Дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу задовольнити; рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.          
Доводами апеляційної скарги зазначено, що 04.04.1996 позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Згідно з рішенням від 28.06.2023 № 948050104650 про перерахунок пенсії розмір пенсії по інвалідності позивача обчислювався, виходячи з індивідуального коефіцієнта заробітної плати 0,82874, який обрахований із заробітку за період з 01.11.1986 по 31.10.1991. Після призначення пенсії по інвалідності 04.04.1996, позивач продовжував працювати і згідно з положеннями статті 45 Закону № 1058-VI мав право на переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. З 10.01.2024 року позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058. Страховий стаж позивача складає 36 років 9 місяців 24 дні (враховано протягом липня 1997 — грудня 2023 років). Для розрахунку розміру пенсії враховано заробітну плату відповідно до ст. 40 Закону № 1058 за період з травня 2002 по грудень 2023 років згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 0,51163. Розмір пенсійної виплати позивача станом на 01.05.2024 складає 2980,00 грн. Отже, на думку апелянта, відповідачем правомірно з урахуванням норм чинного законодавства визначено розмір пенсійної виплати позивача при здійсненні перерахунку його пенсії, зокрема, при переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. Таким чином, на думку апелянта, висновок суду, що відповідач протиправно зменшив індивідуальний коефіцієнт заробітної плати позивача при переведенні його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком є хибним.
30 жовтня 2024 року до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 04.04.1996 позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно з рішенням відповідача від 28.06.2023 № 948050104650 про перерахунок пенсії розмір пенсії по інвалідності позивача обчислювався, виходячи з індивідуального коефіцієнта заробітної плати 0,82874, який обрахований із заробітку за період з 01.11.1986 по 31.10.1991.
З 10.01.2024 позивача переведено на пенсію за віком згідно із Законом № 1058-IV.
Відповідно до рішення відповідача від 06.08.2024 № 948050104650 про перерахунок пенсії розмір пенсії за віком позивача обчислювався, виходячи з індивідуального коефіцієнта заробітної плати 0,51163, який обрахований із заробітку за період з 01.11.1986 по 31.10.1991 та з 01.05.2002 по 31.12.2023.
06.08.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком, виходячи із заробітної плати за період з 01.11.1986 по 31.10.1991 та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 0,82874.
У листі від 21.08.2024 № 12641-11566/В-02/8-1400/24 відповідач відмовив у задоволенні вищенаведеного звернення позивача, зазначивши, що розмір його пенсійної виплати розраховано відповідно до чинного пенсійного законодавства за найвигіднішим варіантом.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що при здійсненні переведення пенсіонера, який продовжує працювати, з одного виду пенсії на іншу коефіцієнт заробітної плати повинен бути розрахований із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія первинна пенсія, за винятком випадків коли пенсіонер у своїй заяві виявив бажання здійснити перерахунок пенсії із заробітної плати (доходу) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першої статті 40 Закону № 1058-ІV. Отже, враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач протиправно зменшив індивідуальний коефіцієнт заробітної плати позивача при переведенні його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою      статті 19 Конституції України      встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені      Конституцією      та законами України.
Згідно із      статтею 46 Конституції України      громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
З 01 січня 1992      року постановою Верховної Ради України від 06 грудня 1991 року №1931-XII      введено в дію      Закон №1788-XII      в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього      Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.
Відповідно до частини першої      статті 1 Закону № 1788-XII      громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон №1058-IV, який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим      Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Отже, з 01 січня 2004      року Закон №1058-IV      є      основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у      статті 36      цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до      Закону України      "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.
Положеннями частини першої      статті 9 Закону № 1058-IV      встановлено, що відповідно до цього      Закону      за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 25 Закону №1058-IV коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = (См х Вс) / (100 % х 12), де: Кс – коефіцієнт страхового стажу; См – сума місяців страхового стажу; Вс – визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.
Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням періодів до набрання чинності цим Законом не може перевищувати 0,75, а з урахуванням страхового стажу, передбаченого      абзацом десятим      частини третьої статті 24 цього Закону, - 0,85.
Згідно з ч.1 ст. 27 Закону №1058-IV    розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп   х   Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до   статті 40   цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до   статті 25   цього Закону.
Відповідно до частини першої  статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60   календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до      частини другої      статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Частиною другою      статті 40 Закону № 1058-IV      визначено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп – заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс – середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск – сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1       + Кз2       + Кз3       + ... + Кзn       ); К – страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою: Кз = Зв : Зс, де: Кз – коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи; Зв – сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу); Зс – середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), а в разі одноразової сплати єдиного внеску відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» – за місяць, в якому укладено договір про добровільну участь.
З наведеної формули слідує, що розмір заробітної плати (доходу) є прямопропорційним розміру коефіцієнту заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Таким чином, чим більший коефіцієнт заробітної плати, тим більший розмір пенсії за віком отримує застрахована особа.
Згідно з частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.04.1996 позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Згідно з рішенням відповідача від 28.06.2023 № 948050104650 про перерахунок пенсії розмір пенсії по інвалідності позивача обчислювався, виходячи з індивідуального коефіцієнта заробітної плати 0,82874, який обрахований із заробітку за період з 01.11.1986 по 31.10.1991.
Після призначення пенсії по інвалідності 04.04.1996, позивач продовжував працювати і згідно з положеннями статті 45 Закону № 1058-VI мав право на переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, зокрема, у зв`язку із збільшенням страхового стажу.
Відповідачем при переведенні позивача з одного виду пенсії на інший було обрано метод обчислення зарплати, при якому відповідач врахував також і зарплату за період після призначення пенсії по інвалідності (з 01.05.2002 по 31.12.2023), який для позивача є найменш вигідним, оскільки зменшився коефіцієнт зарплати з 0,82874 до 0,51163.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що статями 42 і 45 Закону № 1058-IV не встановлено право органів Пенсійного фонду України самостійно змінювати період страхового стажу, за які взято заробітну плату для обчислення розміру пенсії при її призначенні або останньому перерахунку. У даному випадку відповідач наведених положень законодавства не врахував і самостійно змінив періоди страхового стажу, з яких обчислювалась заробітна плата (дохід) при призначенні і останньому перерахунку пенсії позивача, що призвело до зменшення коефіцієнту заробітної плати.
При здійсненні переведення пенсіонера, який продовжує працювати, з одного виду пенсії на іншу коефіцієнт заробітної плати повинен бути розрахований із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія первинна пенсія, за винятком випадків коли пенсіонер у своїй заяві виявив бажання здійснити перерахунок пенсії із заробітної плати (доходу) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першої статті 40 Закону № 1058-ІV.
Отже, вірним є висновок суду першої інстанції, що відповідач протиправно зменшив індивідуальний коефіцієнт заробітної плати позивача при переведенні його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. 
З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5      статті 328 КАС України.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик