КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №357/16618/23                                                                              Головуючий у І інстанції - Цукуров В.П.
апеляційне провадження №22-ц/824/2198/2025                                    Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
22 січня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
 
розглянув в порядку письмового провадження  апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на рішення Білоцерківськогоміськрайонного суду Київської області від 11 липня 2024 року 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
 
установив:
 
У грудні 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулось до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивувало тим, що 28 липня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4535435 про надання споживчого кредиту.
Відповідно до умов кредитного договору сума кредиту складає 11950 грн. (п. 1.3. Кредитного договору); строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту (27 серпня 2021 року) вказується в графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. (п. 1.4. Кредитного договору).
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 11950 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_1 .
Відповідно до п. 1.5. кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п. 4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 Договору.
27 серпня 2021 відповідач свої зобов`язання перед кредитором, щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись лунками 4.3. кредитного договору кредитний договір було автопролонговано. Строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев?яносто) календарних днів поспіль.
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 03 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ним, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу №03-05/2022, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед ним не сплачена і складає 11950 грн. - тіло кредиту та 26386 грн. - нараховані проценти, всього - 38336 грн.
Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 39848,66 грн., з яких: 38336,00 грн. - сума заборгованості за договором; 1232,23 грн. - інфляційні втрати; 280,43 грн. - три відсотки річних.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2024 року зазначений вище позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №4535435 від 28 липня 2021 року у розмірі 20274,16 грн., судовий збір у розмірі 1092,94 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5087,79 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині незадоволених позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» подало апеляційну скаргу в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів по справі.
В обґрунтування скарги вказує, що станом на 27 серпня 2021 року, відповідно до п. 1.5.2. Договору, відповідач свої зобов`язання, щодо сплати відсотків та тіла кредиту не виконав.
Відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору відбулось нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 1,90 % в день, а також на підставі пункту 4.3 Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, з 27 серпня 2021 року по 25 листопада 2021 року.
Так у період з 27 серпня 2021 року по 25 листопада 2021 року включно утворилась заборгованість за процентами у межах погодженого нового строку відповідно до поденного розрахунку у розмірі 20434, 50 грн. (90 днів х 227.05 грн.).
В даному випадку проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, у межах погодженого нового строку відповідно до поденного розрахунку, який було наданий до позовної заяви (картка обліку). 
Нараховані відсотки не носять штрафний характер.
Вказує, що підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку.
При розгляді справи, судом не надано належної оцінки доказам (жодної оцінки), а саме тому, що в даному випадку, нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.
Звертає увагу, що судом першої інстанції не надано належної оцінки п.10.8 Договору, відповідно до якого підписуючи цей Договір, споживач підтверджує, зокрема, що:
- перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті;
- він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», (далі - Правила), що розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом №53-ОД від 16 січня 2020 року, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
Вказує, що на підтвердження продовження строку кредиту на електрону пошту відповідача, яка зазначена під час укладення договору було направлено лист - повідомлення про автопролонгацію строку кредиту.
Зазначена копія листа - повідомлення про автопролонгацію, підтверджує факт, що первісним кредитором відповідачу було направлено повідомлення, в якому ТОВ «Авентус Україна» повідомляє, що у відповідача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, в тому відповідно до п. 4.3.1 Кредитного договору строку кредиту продовжено на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.
Судом не надано належної оцінки доказам (жодної оцінки), а саме: не враховано, що позивачем надано поденний детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором. Наданий позивачем поденний розрахунок заборгованості (картка обліку) є належним та допустимим доказом заборгованості.
Також вважає за необхідне зазначити, що позивачем документально доведено, що ним понесено витрати на правову допомогу, а тому у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні.
Крім того, вказує, що позивачем понесено витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 4000 грн.
Просило суд, скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28 липня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту №4535435. Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором С976211
28 липня 2021 року відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С976211 договір про надання споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту, паспорт споживчого кредиту.
Пунктом 1.3. договору встановлено, що кредит надається в сумі 11950грн. Відповідно до пункту 1.4 договору кредит надається строком на 30 днів. Пунтом 1.5.1 договору передбачено, що за користування кредитом Відповідач сплачує 1,90 % на добу. У паспорті споживчого кредиту продубльовано дані умови кредитування і додатково вказано, що процентна ставка є фіксованою. Крім цього, у пункті 2.1 договору зазначено, що кошти кредиту надаються відповідачу шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .
У матеріалах справи міститься лист від 16 травня 2022 року  №1968 від ТОВ «ФК «Контрактовий дім» до ТОВ «Авентус Україна» про те, що 28 липня 2021 року за транзакцією №971886851 відбулося перерахування суми коштів у розмірі 11950 грн. на картку № НОМЕР_1 .
Листом від 28 серпня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача про те, що у неї наявна заборгованість за договором і їй слід виконати свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №4535435.
За наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості заборгованість відповідача за кредитним договором становить 38336 грн.
03 травня 2022 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір факторингу №03-05/2022, відповідно до пункту 1.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові право грошової вимоги до третіх осіб - боржників.
Відповідно до додатку №1 до договору факторингу №03-05/2022 від 03 травня 2022 року (реєстр боржників) ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право вимоги до Відповідача за договором №4535435.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що відповідач підписала кредитний договір з фінансовою установою, отримала кредитні кошти, які у строк не повернула.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог виходив з того, що матеріалами справи підтверджено право позивача вимагати у відповідача оплату заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №4535435 від 28 липня 2021 року.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що договором про надання споживчого кредиту №4535435 від 28 липня 2021 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 18761,50 грн. (11950грн. - основна сума боргу та 6811,50 грн. - заборгованість за процентами), оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що кредитодавець письмово повідомляв позичальника про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка, як цього вимагає ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України.
Апеляційний суд не в повній мірі погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом частини восьмої ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Оскільки ОСОБА_1 , уклавши договір в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодився з умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача і цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
ОСОБА_1 у поданому до суду першої інстанції відзиві не заперечувала факту укладення договору, отримання коштів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строки та в порядку, встановлені договором.
Як передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Тобто позичальник 1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та 2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти.
Натомість у позичальника виникає зобов`язання 1) повернути грошові кошти у встановлений строк та 2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вказані висновки Велика Палата Верховного Суду висловила у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16.
Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 Договору.
Так, укладаючи кредитний договір, сторони, передбачили згідно розділу 4 кредитного договору порядок пролонгації строку кредиту, зокрема, за ініціативою Споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.(пп. 4.2.1.-4.2.4.) Договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1 -4.3.2) Договору.
4.2. Порядок продовження строку кредиту за ініціативою Споживача (далі - пролонгація):
4.2.1. Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до пп.4.2.2. Договору.
4.2.2. Пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. Якщо Споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, Споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із вказаних нижче способів: перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в Особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або - протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства info@creditplus.ua(в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті в Розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього Договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений Споживачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом.
4.2.3. Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) Споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення Споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлення Споживачем Товариству в Особистому кабінеті/зазначені в Договорі.
4.2.4. У випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення Споживачем дій, зазначених в пп.4.2.2 цього пункту Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті.
4.3. Порядок автопролонгації строку кредиту (далі-автопролонгація).
4.3.1. Сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або авто пролонгації") наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.
4.3.2. Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п.4.2.Договору.
Отже на підставі п.4.3.1, у даному випадку станом останній день строку кредиту заборгованість наявна відповідно до поденного розрахунку картки обліку, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2-4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.
Висновки суду першої інстанції про те, що кредитодавцем не було прийнято оферту боржника шляхом направлення боржнику текстового повідомлення про пролонгацію дії кредитного договору, а отже строк дії цього договору закінчився 26 серпня 2021 року і у кредитодавця припинилося право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інших платежів за цим договором, є помилковими.
Вперше відповідач сплатила кошти 30 вересня 2021 року у розмірі 760 грн., що було оплатою процентів за договором. Весь кредит на цю дату вона не повернула. Таким чином, у даному випадку відповідач через Особистий кабінет ініціювала продовження строку користування кредитом шляхом вибору в Особистому кабінеті опції «Продовжити кредит» з натисканням відповідної клавіші та здійсненням платежу на користь товариства у розмірі суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів.
Отже Договір було продовжено на 30 календарних днів за ініціативою відповідача, яка сплатила частину заборгованості за кредитом .
03 жовтня 2021 року відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора у розмірі 50 грн. та 07 жовтня 2021 року у розмірі 50 грн., у зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день.
Будь-яких інших оплат на рахунок кредитора відповідач не здійснювала, а тому відповідно до п.4.3.1 Договір було автопролонговано на 90 календарних днів. Надалі нарахування здійснено за 90 календарних днів відповідно до п.3.1 та п.4.3.1 Договору (строк 180 Картки обліку).
Пунктом 4.2.3. передбачено право кредитодавця, а не обов`язок, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового кредиту на номер мобільного телефону, а тому висновки суду про те, що оскільки позивач не надав суду доказів направлення такого текстового повідомлення споживачу (відповідачці), тому дія кредитного договору не пролонгована, не ґрунтуються на умовах кредитного договору.
Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в тій частині, що між сторонами продовжував дію кредитний договір від 28 липня 2021 року, отже кредитодавець мав право нараховувати відсотки за користування кредитом до закінчення дії кредитного договору.
Посилання суду першої інстанції на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 про припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування є помилковим, оскільки вказана постанова не є релевантною до спірних правовідносин.
Отже, висновок суду про відмову в стягнення відсотків за користування кредитом за період з 27 серпня 2021 року по 25 листопада 2021 року є помилковим, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №4535435 від 28 липня 2021 року у вигляді процентів у розмірі 26386 грн.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині відмови в задоволені позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та розподілу судових витрат підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для його скасування з прийняттям нового судового рішення в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України та задоволення позовних вимог, з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 5368 грн. (2147,20 + 3220,80).
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» в особі представника - адвоката Столітнього М.М. в позовній заяві та апеляційній скарзі адвокат Городніщева Є.О. просили відшкодувати понесені витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 10000 грн. та в суді апеляційної інстанції в розмірі 4000 грн.
Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.
Частинами другою-четвертою ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат необхідно:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» надало договір № 10/07-2023 про надання правничої допомоги від 10 липня 2022 року укладений з адвокатом Столітній М.М., звіт про надання правової допомоги згідно договору 10/07-2023 від 10 липня 2022 року, рахунок на оплату по замовленню №1670/18/12  від 18 грудня 2023 року та платіжну інструкцію №2174 від 19 грудня 2023 року про сплату адвокатських послуг згідно р/ф № 1670/18/12 від 18 грудня 2023 року.
На підтвердження витрат, понесених в суді апеляційної інстанції ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» договір №28/03-2024 про надання правничої допомоги від 28 березня 2024 року укладений з адвокатом Городніщева Є.О., звіт №52 про надання правової допомоги згідно договору 28/03-2024 від 28 березня 2024 року, рахунок на оплату по замовленню №52-28/03-2024 від 13 серпня 2024 року та платіжну інструкцію №5664 від 14 серпня 2024 року про сплату адвокатських послуг згідно р/ф №52-28/03-2024 від 13 серпня 2024 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, ЦПК України передбачені такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи вказані у статтях 137, 141 ЦПК України критерії.
Предметом позову ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» є стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 в загальному розмірі 39 848, 66 грн., яка є незначною. Підготовка представником ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - адвокатом Столітній М.М. позову не вимагали аналізу великого обсягу документів та значних затрат часу.
З матеріалів справи також вбачається, що до витрат на правничу допомогу адвокатом Столітній М.М. було включено збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 , складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта в загальній вартості 10 000 грн., що в сукупності не є виправданим та співмірним з предметом і складністю справи.
Враховуючи наведені обставини, предмет спору, складність справи, виходячи із засад реальності та співмірності, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягає стягненню 5000 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції у розмірі 4000 грн.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
постановив: 
 
Апеляційну скаргу «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за кредитним договором та розподілу судових витрат скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (місцезнаходження: вул. Загородня, буд., 15, офіс, 118/2, м. Київ, код ЄДРПОУ 44559822) заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 26 386 грн. за період з 28 липня 2021 року по 25 листопада 2021 року, за договором про надання споживчого кредиту №4535435 від 28 липня 2021 року.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (місцезнаходження: вул. Загородня, буд., 15, офіс, 118/2, м. Київ, код ЄДРПОУ 44559822) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 5 368грн. та 9 000 грн. витрат на правничу допомогу.
В іншій частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба