ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2025 року          м.Дніпро         Справа №  908/2144/24
          Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:   Чус О.В. (доповідач)
судді: Дармін М.О.,   Кощеєв І.М.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу   Фізичної особи-підприємця Решетникова Сергія Володимировича   на рішення   Господарського суду   Запорізької області   від 15.10.2024 (повний текст рішення складено 25.10.2024, суддя Мірошниченко М.В.) у справі   №908/2144/24 
за позовом   Запорізького обласного центру зайнятості (69126, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 56А, ідентифікаційний код 03491412)
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Решетникова Сергія Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:   Акціонерне товариство   Державний ощадний банк України   (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12Г, ідентифікаційний код 00032129)
про   стягнення 200000,00 грн,
ВСТАНОВИВ:
          В серпні 2024 до Господарського суду Запорізької області звернувся Запорізький обласний центр зайнятості з позовом до Фізичної особи-підприємця Решетникова Сергія Володимировича, третя особа: Акціонерне товариство Державний ощадний банк України про стягнення коштів мікрогранту у розмірі 200000,00 грн. на рахунок уповноваженого банку, з якого здійснювалось перерахування мікрогранту.
          Позов заявлено на підставі ст.ст. 634 Цивільного кодексу України, Порядку надання мікрогрантів на створення та розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 № 738 “Деякі питання надання грантів бізнесу”.
          Рішенням господарського суду Запорізької області від 15.10.2024, в даній справі, позов задоволено.
          Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Решетникова Сергія Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на рахунок уповноваженого банку, з якого здійснювалося перерахування мікрогранту, за наступними реквізитами: отримувач: АТ «Ощадбанк», код отримувача 00032129, надавач платіжних послуг отримувача: АТ «Ощадбанк», рахунок отримувача: НОМЕР_2 , призначення платежу: повернення коштів мікрогранту ПІБ отримувача РНОКПП (або серія та номер паспорту у разі відсутності коду) суму 200000,00 грн. (двісті тисяч грн. 00 коп.). 
          Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Решетникова Сергія Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Запорізького обласного центру зайнятості (69126, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 56А, ідентифікаційний код 03491412) суму 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім грн. 00 коп.) судового збору, що підлягає перерахуванню на рахунок №UA858201720355479000003706337, банк одержувача: Держказначейська служба України м. Київ, ЄДРПОУ 03491412.
          Не погодившись з рішенням суду, засобами поштового зв`язку, Фізична особа-підприємець Решетников Сергій Володимирович, звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду від 15.10.2024 та ухвалити нове, яким стягнути з Фізичної особи-підприємця Решетникова Сергія Володимировича суму мікрогранту, яка підлягає поверненню у розмірі 174 758,00 грн на рахунок уповноваженого банку АТ «Ощадбанк», з якого здійснювалось перерахування мікрогранту. Стягнути з ФОП Решетникова Сергія Володимировича на користь Запорізького обласного центру зайнятості суму судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог.
          Скаржник вважає рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/2124/24 незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріально права та при недотриманні норм процесуального права з огляду на наступне.
          Апелянт вказує, що в порушення ст. 236 ГПК України судом першої інстанції не було повно та всебічно з`ясовані всі обставини справи, на які посилались сторони як на підставу свої вимог та заперечень, в зв`язку з чим, суд не надав належної правової оцінки правовідносинам які виникли між сторонами та правовим нормам що до них мають бути застосовані. Крім того, судом порушена ч. 1 ст. 210 ГПК України, оскільки рішення частково ґрунтуються на доказах, які хоч і були надані Позивачем до позовної заяви лише в якості додатка, але які взагалі не досліджувалися у судових засіданнях, на них навіть відсутні посилання у позові та у відповіді Позивача на відзив Відповідачу.
          Всі ці факти переконливо свідчать, що суд упереджено поставився до розгляду справи, припустився порушення ст. 11 ГПК та прийняв рішення з порушенням приписів ст. 58 Конституції України, без врахування правової позиції Конституційного Суду України та з неправильним застосуванням норм матеріального права до виниклих між Сторонами правовідносин.
          Відповідач зазначає, що 03.07.2022 року, згідно «Порядку надання мікрогрантів на створення та розвиток власного бізнесу» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022р. № 738 (далі за текстом Порядок № 738 від 21.06.2022 р.), ним було подано Заявку № 614НОК на отримання мікрогранту в сумі 200’ 000,00 (двісті тисяч,00) гривень.
           02.08.2022 року, відповідно до Рішення Державного центру зайнятості від 22.07.2022 р., він підписав Заяву про приєднання до умов публічного Договору про надання мікрогранту (далі Договір) який був оприлюднений на сайті Державного центру зайнятості www.dcz.gov.ua. Форма цього Договору була затвердженого Наказом Мінекономіки № 1969 від 06.07.2022р.
          Як вказано скаржником в апеляційній скарзі, 22.08.2022 року, на виконання умов Договору, AT «Державний Ощадний Банк України», зарахував на його рахунок фізичної особи - підприємця суму мікрогранту в розмірі 200’ 000,00 (двісті тисяч,00) гривен.
          Згідно п. 1 Порядку № 738 від 21.06.2022р. та розділу І Договору мікрогранту, затвердженого Наказом Мінекономіки № 1969 від 06.07.2022 р, в редакціях, які діяли на момент приєднання відповідача до Договору, він отримав гроші на розвиток власного бізнесу, зокрема на створення посту автомийки самообслуговування.
          Обов`язковою умовою Договору, відповідно до абз. 3 п. 20 Порядку № 738 від 21.06.2022 р., та п. 1 р. V Договору, в редакціях, які діяли на момент укладення ним Договору, - є створення протягом шести місяців з дня зарахування коштів робочих місць залежно від розміру мікрогранту, визначеного пунктом 4 цього Порядку, та працевлаштування на них осіб на строк не менш як на 24 місяці.
          Апелянт зазначає, що враховуючи суму отриманого ним мікрогранту (200’ 000,00 грн) та відповідно до абзацу 3 та 4 пункту 4 Порядку № 738 від 21.06.2022 р., в редакції, яка діяла на момент укладення ним Договору, він мав створити два робочі місця та працевлаштувати на них працівників.
          Шестимісячний строк, в продовж якого він був зобов`язаний створити два робочі місця та працевлаштувати на них працівників є проміжок часу з 22.08.2022  по 22.02.2023.
          В апеляційній скарзі відзначено, що 02.03.2023 Спеціалістами Запорізької філії Запорізького обласного центу зайнятості (далі за текстом ДЦЗ) була проведена перевірка дотримання відповідачем умов договору мікрогранту за період з 28.09.2022 по 28.02.2023, за результатами якої був складений Акт № 31 (наявний в матеріалах справи). Перевіркою було встановлено, що відповідач в продовж шести місяців з дня зарахування коштів мікрогранту, тобто з 22.08.2022 по 22.02.2023, не створив два робочих місця та не працевлаштував на них працівників, при цьому, перевіркою було підтверджено цільове використання коштів мікрогранту та сумлінну сплату Відповідачем податків.
          Скаржник посилається на те, що пунктом 6 розділу VII Договору та абзацом 5 пункту 20 Порядку № 738 від 21.06.2022, в редакції, яка діяла на момент порушення ним умов договору, була визначена відповідальність за порушення обов`язкової умови Договору - а саме у разі невиконанні отримувачем обов`язкової умови він повертає відповідно до Порядку до Уповноваженого банку різницю між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками, зборами (обов`язковими платежами), ЄСВ.
          Також апелянт посилається на те, що приписами абзацу 5 пункту 20 Порядку № 738 від 21.06.2022, в редакції, яка була чинна на момент порушення умов договору, був визначений механізм повернення зазначеної різниці коштів мікрогранту: по перше - відповідне рішення приймається регіональним центром зайнятості; по - друге - Отримувач здійснює повернення зазначеної різниці уповноваженому банку не пізніше останнього робочого дня місяця, у якому спливає трирічний строк реалізації проекту.
          Відповідач вважає, що таким чином, виходячи з приписів законодавства та умов Договору, які були чинним на момент порушення ним обов`язкової умови Договору - регіональний державний центр зайнятості, після проведення в нього перевірки, тобто після 02.03.2023 року, був зобов`язаний ухвалити відповідне рішення щодо повернення ним різниці між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками, зборами (обов`язковими платежами), ЄСВ із зазначенням строків такого повернення відповідно до вимог законодавства, яке діяло на той час. В цьому випадку, ФОП Решетников С.В., на підставі рішення регіонального центу зайнятості був зобов`язаний виконати це рішення та повернути до уповноваженого банку різницю між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками та ЄСВ не пізніше останнього робочого дня місяця, у якому спливає трирічний строк реалізації проекту, тобто до 02.05.2025.
          На думку скаржника, Господарським судом не було прийнято до уваги та не надано належної правової оцінки тому факту, що Позивач, після встановлення, 02.03.2023 року за результатами проведеної перевірки, факту порушення ним обов`язкової умови договору, безпідставно, в порушення аб. 5 п. 20 Порядку № 738 від 21.06.2022, в редакції, яка була чинна на той час, не ухвалив та не надав йому жодного Рішення стосовно повернення ним різниці суми мікрогранту.
          Апелянт зауважує, що, натомість, суд першої інстанції, в мотивувальній частині рішення, безпідставно послався на Протокол № 3 від 10.03.2023 засідання комісії Запорізького обласного центу зайнятості, на підставі якого нібито було прийнято рішення про повернення Відповідачем різниці між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками та зборами, ЄСВ, в розмірі 183200,00 грн на рахунок уповноваженого банку не пізніше останнього робочого дня місяця, в якому спливає трирічний строк реалізації проекту а саме 02.08.2025.
          Відповідач звертає увагу, що Протокол № 3 від 10.03.2023  засідання комісії Запорізького обласного центру зайнятості, ніколи ФОП Решетникову С. В. не надавався, а ні поштою, а ні особисто під підпис, а ні у будь який іншій спосіб, підтвердженням цього факту є відсутність даних від Позивача про протилежне. Відповідачу взагалі не було відомо про його існування. Окрім того, вказаний Протокол є внутрішнім документом ДЦЗ, який взагалі не був йому адресований та, в розумінні аб. 5 п. 20 Порядку № 738 від 21.06.2022  в редакції, яка була чинна на момент порушення ним умов договору, не є тим Рішенням на підставі якого він був зобов`язаний повернути суму різниці мікрогранту із зазначенням строків такого повернення. Виходячи з тексту Протоколу № 3 від 10.03.2023 року, Засідання Комісії Запорізького обласного ДЦЗ, не прийняло рішення, як помилково зазначає Суд, а тільки вирішило прийняти відповідне рішення про повернення ФОП Решетниковим Є. В. різниці між сумою отриманого мікрогранту та сплаченими податками та ЕСВ у сумі 183200,00 до 02.08.2025 року (п. 1 резолютивної частини Протоколу), розробити проект відповідного Наказу про порушення умов договору та повернення коштів (п. 2 резолютивної частини Протоколу) та надіслати копію наказу ДЦЗ про прийняте рішення комісією (п. З резолютивної частини Протоколу). У цьому Протоколі навіть посилань не було довести його до відома ФОП Решетникова Є. В.
          Як зазначалося скаржником вище, Протокол № 3 від 10.03.2023, був долучений Позивачем до позовної заяви в якості лише додатка. При цьому, суд безпідставно не надав належної правової оцінки тому факту, що відповідно до п. 5 ч.3 ст. 162 ГПК України, Позовна заява не містила жодних посилань на цей Протокол в якості доказу яким Позивач обґрунтовував свої вимоги. Окрім того, згідно ст. ст. 166, 165 ГПК України, цей Протокол не згадувався Позивачем і у відповіді на відзив від 16.09.2024 (вих. № 2082/01-22), не було на нього посилань ДЦЗ і при досудовому врегулюванні спору у Претензії від 13.06.2024 (вих. 1195/01-22).
          Апелянт наголошує, що  всупереч приписам ст. ст. 209, 210 ГПК України - Протокол № 3 від 10.03.2023 не розглядався та не досліджувався під час розгляду справи у судових засіданнях, Позивач не обґрунтовував ним свої вимоги, Суд не з`ясовував обставини справи на які впливає цей Протокол та взагалі про нього не було згадки під час судових засідань, цей факт може бути підтверджений засобами фіксування судового процесу.
          Скаржник вважає, що посилання Суду в мотивувальній частині Рішення на Протокол № 3 від 10.03.2023 - є незаконним та таким, що вчинено з порушенням норм процесуального права, а саме ч.І, ч.2 ст. 210 відповідно до якої докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу судового рішення та п. 5 ст. 236 ГПК України, згідно якого обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно на всебічно з`ясованих обстави, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
          На думку відповідача, Господарський суд Запорізької області при дослідженні обставин справи безпідставно не прийняв до уваги, що правовідносини між сторонами мають тривалий характер, зокрема почалися з 02.08.2022 року, тобто з моменту приєднання ним до умов Договору про надання мікрогранту, та діють станом по сьогодення.
          Апелянт вказує, що в період від дати приєднання ним до Договору мікрогранту, тобто з 02.08.2022 р., та по дату розгляду Справи у Суді першої Інстанції, 15.10.2024 р., - Кабінет Міністрів України ухвалив вісімнадцять Постанов якими були внесені зміни до Порядку № 738 від 21.06.2022р. Крім того, Міністерство економіки України прийняло три Накази якими були внесені зміни до Наказу Міністерства економіки України від 06.07.2022 р. № 1969, на підставі якого була затверджена типова форма Договору мікрогранту та яка звісно також набувала відповідних зміни.
          Скаржник зауважує, що при з`ясуванні обставин справи та правових норм, які належить застосовувати до спірних правовідносин, суд, в порушення ст. 236, ч. 1 ст. 237 ГПК України, не звернув увагу, що в проміжок часу з 02.08.2022 (приєднання до Договору мікрогранту) по 22.02.2023 (сплив шестимісячного строку та порушення обов`язкової умови договору щодо працевлаштування робітників), правовідносини між сторонами регулювалися «Порядком надання мікрогрантів на створення та розвиток власного бізнесу» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 738 в редакції від 21.06.2022 та Договором який уклали Сторони за типовою формою затвердженою Наказом Міністерства економіки України № 1969 в редакції від 06.07.2022.
          Також відповідач зазначає, що судом не враховано, що пункт 20 Порядку № 738 діяв в редакції від 21.06.2022 до 01.06.2023, тобто до часу внесення в нього змін Постановою КМУ від 19.05.2023 № 540, яка набула чинності лише з 01.06.23р., а Договір діяв в редакції Наказу Мінекономіки № 1969 від 06.07.2022  до 08.01.2024 року тобто до моменту внесення в нього змін на підставі Наказу № 17803 від 23.11.2023.
          Апелянт наголошує, що судом не було надано належної правової оцінки тому факту, що порушення Відповідачем обов`язкової умови Договору та настання відповідних правових наслідків за це порушення відбулося в проміжок часу коли Договір та Порядок № 738 діяли в редакції, яка була чинна на час таких порушень.
          Скаржник відзначає, що пунктом 6 розділу VII Договору, в редакції, яка діяла на момент вчинення порушень, передбачалося, що у разі не виконанні отримувачем обов`язкової умови Договору він повертає відповідно до Порядку до Уповноваженого банку різницю між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками, зборами (обов`язковими платежами), ЄСВ.
          Механізм повернення цієї різниці суми мікрогранту був чітко визначений приписами абзацу 5 пункту 20 Порядку № 738 від 21.06.2022 р., в редакції, яка була чинна на дату порушення умов договору, зокрема повернення здійснюється на підставі відповідного рішення регіонального центру зайнятості в строк не пізніше останнього робочого дня місяця в якому спливає трирічний строк реалізації проекту.
          Відповідач вважає, що відповідно з умов Договору та норм Порядку № 738 від 21.06.2022, які були діючими на момент вчинення порушення, регіональний центр зайнятості, після встановлення факту порушення обов`язкової умови договору на підставі результатів перевірки, які зафіксовані Актом перевірки від 02.03.2023 р. за № 31, був зобов`язаний ухвалити відповідне рішення стосовно ФОП Решетникова С. В щодо повернення різниці суми мікрогранту та граничного строку такого повернення.
          На думку апелянта, з огляду на фактичні обставини, очевидним є той факт, що регіональним центром зайнятості, з незрозумілих підстав, не було ухвалено відповідне рішення про повернення різниці суми мікрогранту. Позивачем цього факту не спростовано. Натомість, суд безпідставно не звернув увагу на такі порушення з боку ДЦЗ, що у подальшому сприяло прийняттю рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи.
          Пунктом 3 розділу XIII Договору сторони погодили умови , що договір може бути змінений в односторонньому порядку шляхом розміщення ДЗЦ нової редакції договору на сайті не пізніше, ніж за 7 днів до дати набрання чинності такими змінами.
          Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що 01.06.2023, набули чинності зміни внесені Постановою КМУ від 19.05.2023 №540 до пункту 20 Порядку № 738 від 21.06.2022р., якими передбачається нові правові наслідки у разі невиконання обов`язкової умови договору мікрогранту, а саме - у разі нестворення отримувачем робочих місць протягом шести місяців з дня зарахування коштів на його рахунок та непрацевлаштування на них осіб, сума мікрогранту протягом одного місяця після закінчення такого шестимісячного періоду повертається отримувачем у повному обсязі уповноваженому банку на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту.
           08.01.2024, на підставі Наказу Мінекономіки 23.11.2023 № 17803 були внесені зміни до Наказу № 1969 від 06.07.2022 року, яким була затверджена форма договору, зокрема підпункт 5 пункту 2 розділу VI Договору викладено у новій редакції, а саме: «Отримувач зобов`язується повернути до Уповноваженого банку на рахунок, з якого здійснювалось перерахування мікрогранту, суму отриманого мікрогранту в повному обсязі у разі не виконання обов`язкової умови».
           08.01.2024 Державний Центр Зайнятості розмістив на своєму сайт www.dcz.gov.ua оновлену редакцію Договору мікрогранту.
          Відповідач вказує, що 21.05.2024, на підставі нововведень в законодавство, Запорізьким обласним центром зайнятості було прийнято Наказ № ЗОб-о «Про повернення коштів мікрогранту отримувачем ФОП Решетниковим С.В. у повному обсязі в сумі 200000,00 грн. без вирахування раніше передбачених та сплачених Відповідачем податків та ЄСВ. Із вказаним Наказом відповідач не погодився, оскільки, на його думку він прийнятий з порушенням ст. 58 Конституції України щодо незворотності дії у часі нормативно правових актів.
          Апелянт вважає, що отже, позовна заява ДЦЗ щодо стягнення з ФОП Решетникова С.В. повної суми мікрогранту в розмірі 200000,00 грн також ґрунтувалася виключно на законодавчих змінах, що набули чинності з 01.06.2023  та з 08.02.2024.
          Скаржник наголошує, що з врахуванням наведеного вище, Запорізький Господарський суд прийняв до уваги лише доводи Позивача, які ґрунтуються на приписах законодавства, що набуло чинності з 01.06.2023 року та з 08.01.2024 року, проте, на думку скаржника, з такою позицією погодитися не можна, оскільки порушення умов Договору було вчинено 22.02.2023 року тобто до набуття чинності законодавчих нововведень.
          Окрім того, на думку відповідача, не можна погодитися з висновком суду про те, що оскільки на час розгляду справи обов`язкова умова договору відповідачем не виконана з цих підстав - змінені умови договору щодо правових наслідків, у вигляді повернення коштів мікрогранту в повному обсязі підлягають застосування до спірних правовідносин сторін. Відповідач вважає, що така позиція суду суперечить приписам ст. 58 Конституції України та не відповідає висновкам Конституційного Суду України.
          Також апелянт звертає увагу, що суд проігнорував той факт, що правовідносини між сторонами мають тривалий характер, тобто почали існувати при дії одних правових норм, а у подальшому тривають за дією нових правових норм. Таким чином, спірні правовідносини мають регулюватися диференційовано у певні часові періоди відповідними правовими нормами, зокрема:
пункт 20 Порядку № 738 діяв в редакції від 21.06.2022 року до 01.06.2023 року. Таким чином, правовідносини між Сторонами в проміжок часу з 02.08.2022 року (дата укладення Договору) до 22.02.2023 року (дата настання правових наслідків за порушення умов Договору) мають бути врегульовані на підставі вищевказаних приписів законодавства, які були чинні в той час аж до моменту внесення відповідних законодавчих змін, що набули чинності з 01.06.2023 р на підставі Постанови КМУ від 19.05.2023 р., якою були внесені зміни до п. 20 Порядку № 738;
пункт 5 частини 2 розділу VI та п. 6 розділу VII Договору діяв в редакції Наказу № 1969 від 06.07.2022 року до 08.01.2024 року. Аналогічно, правовідносини між Сторонами в проміжок часу з 02.08.2022 року (дата укладення Договору) до 22.02.2023 року (дата настання правових наслідків за порушення умов Договору) мають бути врегульовані на підставі умов Договору, які були чинні та вказаний період часу до моменту внесення змін в Договір які набули чинності 08.01.2024 року згідно Наказу Мінекономіки 23.11.2023 № 17803.
          Скаржник посилається на ч. 1 ст. 653 ЦК України, за приписами якої у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.
          Апелянт вважає, що таким чином, до правовідносин сторін починаючи з 08.01.2024 року, тобто з моменту внесення змін до Договору, слід застосовувати умови Договору в редакції Наказу Мінекономіки від 23.11.2023 № 17803, яким внесені зміни до Наказу № 1969 від 06.07.2022 року на підставі якого затверджена типова форма Договору. Зокрема, саме з 08.01.2024 року пунктом 5 розділом VI та пунктом 6 розділом VII Договору регламентовано, що Отримувач мікрогранту зобов`язаний повернути до Уповноваженого банку на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту, суму отриманого мікрогранту в повному обсязі в разі невиконання обов`язкової умови щодо працевлаштування осіб.
          Відповідач зазначає, що при ухвалені рішення, суд припустився помилкового висновку стосовно часу з якого набирають чинності змін у Договорі. Так, згідно з пунктом 3 розділу XIII Договору - умови Договору змінюються лише з дати набрання чинності такими змінами. Враховуючи, що Договір має типову форму, яка затверджена Мінекономіки на підставі Постанови КМУ № 738 то й зміни до Договору вносяться виключно на підставі нормативних актів КМУ та Мінекономіки.
          Скаржник відмічає, що згідно статті 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014р. № 794-VII - Постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.
          Також апелянт посилається на  статтю 58 Конституції України, якою визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
          На думку відповідача, враховуючи, що порушення обов`язкової умови Договору, відбулося в період часу з 22.08.2022 по 22.02.2023, то до цих правовідносин та правових наслідків передбачених таким порушенням необхідно застосовувати діюче на той час законодавство.
          З огляду на зазначене, скаржник вважає, що Господарський суд упереджено не застосував до виниклих правовідносин належні у часі правові норми, чим порушив ст. 58 Конституції України, що у подальшому призвело до ухвалення рішення суду на підставі наданого Позивачем не вірного розрахунку суми боргу.
          В апеляційній скарзі наведено такий розрахунок суми мікрогранту, яка підлягає поверненню за даними ФОП Решетникова С. В., а саме:
- за період часу з 22.08.2022 р. по 01.06.2023 р., суму мікрогранту, яка підлягає поверненню, треба розраховувати на підставі п. 6 р. VII Договору та абз. 5 п. 20 Порядку № 738 від 21.06.2022 р., в редакції, яка була чинна на момент укладення та порушення відповідачем умов договору, а саме як різницю між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками та ЄСВ: 200’ 000 (сума мікрогранту отриманого 22.08.2022 р.) - 1300 грн (сума сплаченого єдиного податку за вересень 2022 р., підтверджується квитанцією та Результатами моніторингу та контролю ДЦЗ від 28.09.2022 р.) - 1430 грн ( сума сплаченого ЄСВ за вересень 2022 р., підтверджується квитанцією та Результатами моніторингу та контролю ДЦЗ від 28.09.2022 р). - 6700 грн. (сума сплаченого єдиного податку за період жовтня 2022р. - лютого 2023р., підтверджується квитанціями та Актом перевірки ДЦЗ № 31 від 02.03.2023 р.) - 7370 грн (сума сплаченого ЄСВ за період жовтня 2022р. - лютого 2023р., підтверджується квитанціями та Актом перевірки ДЦЗ № 31 від 02.03.2023 р.) - 1340 грн (сума сплаченого єдиного податку за березень 2023 р., підтверджується квитанцією) - 1474 грн (сума сплаченого ЄСВ за березень 2023 р. , підтверджується квитанцією) - 1340 грн (сума сплаченого єдиного податку за квітень 2023 р., підтверджується квитанцією) - 1474 грн (сума сплаченого ЄСВ за квітень 2023 р. , підтверджується квитанцією) - 1340 грн (сума сплаченого єдиного податку за травень 2023 р., підтверджується квитанцією) - 1474 грн (сума сплаченого ЄСВ за травень 2023 р. , підтверджується квитанцією) = 174’ 758 грн. - різниця між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками та ЄСВ.
- за період починаючи з 01.06.2023 року та станом по сьогодення - враховуючи, що сума мікрогранту, яка підлягала поверненню згідно з розрахунком зробленим станом на 01.06.2023 р. становила 174’ 758 грн, - відповідач вважає, що саме це і є та остаточна сума мікрогранту, яку у повному обсязі необхідно повернути уповноваженому банку в розумінні вимог пункту 20 Порядку № 738 від 21.06.2022р. із внесеними в нього змінами 19.05.2023 року Постановою КМУ № 540 яка набула чинності 01.06.2023 року та пп 5 п. 2 р. VI та п. 6 р. VII Договору в редакції, яка набула чинності з 08.01.2024 р. на підставі внесених змін Наказом Міністерства Економіки України № 17803 від 23.11.2023 р. до Наказу № 1969 від 23.11.2023 р.
          Виходячи з вищевикладеного, скаржник вважає, що Господарський суд Запорізької області, в порушення норм процесуального права - ст. ст. 11, 86, ч.1 та ч.2 ст. 210 ст. 236, п.2 ч.1 ст. 237 ГПК, ухвалюючи рішення всебічно та повно не з`ясував всі обставини справи, не надав мотивованої оцінки кожному аргументу, наведеного учасниками справи, упереджено поставився до розгляду справи оскільки, висновки суду фактично ґрунтувалися лише на доводах Позивача та частково на доказах, які не були предметом дослідження безпосередньо у судовому засіданні.
          На думку апелянта, такі дії суду першої інстанції призвели до неправильного застосування у часі норм матеріального права до виниклих між сторонами правовідносин через що розрахунок суми боргу, яку ФОП Решетников С.В. мусить повернути Позивачу, складений з порушенням та не відповідає вимогам законодавства.
          Відповідач наголошує, що через неправильне застосування законів у часі - суд грубо порушив ст. 58 Конституції України щодо незворотності дії у часі законів та інших нормативно - правових актів, окрім того, судом безпідставно не враховані правові позиції Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення змісту ст. 58 Конституції України - чим грубо порушено ч.2 ст. 150 та ст. 1512 Конституції України.
          Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18.11.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя   Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
          Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.11.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/2144/24. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 908/2144/24.
           03.12.2024 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
          Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Решетникова Сергія Володимировича на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.10.2024 у справі №908/2144/24; визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.
          Запорізьким обласним центром зайнятості подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що вважає рішення Господарського суду Запорізької області від 15.10.2024 по справі №908/2144/24 законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Решетникова Сергія Володимировича безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
          Позивач зазначає, що фізична особа - підприємець Решетников Сергій Володимирович (РНОКПП НОМЕР_1 ) 03.07.2022 року подав заяву №614НОК на отримання мікрогранту у сумі 200000,00 грн (двісті тисяч гривень 00 копійок) відповідно до Порядку №738.
           02.08.2022 року фізична особа - підприємець Решетников С.В. підписав заяву про приєднання до умов договору про надання мікрогранту (далі - Договір) відповідно до рішення Державного центру зайнятості від 22.07.2022 № 81.
          Позивач роз`яснює, що так, на виконання укладеного 02.08.2022 року з фізичною особою - підприємцем Решетниковим С.В. Договору, Уповноваженим банком кошти в сумі 200000,00 грн були зараховані 22.08.2022 року на рахунок фізичної особи - підприємця Решетникова С.В.
          Позивач відмічає, що у преамбулі Договору зазначено, що цей договір є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України.
          Позивач зауважує, що умови цього договору доводяться Державним центром зайнятості до відома отримувачів шляхом оприлюднення на сайті www.dcz.gov.ua його тексту у вигляді файлу, на який накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи Державного центру зайнятості (пункту 1 розділ XIII Договору).
          Позивач звертає увагу на те, що згідно з пунктом 3 Розділу XIII «Порядок укладання договору та внесення до нього змін» Договору, умови цього Договору можуть бути змінені в односторонньому порядку шляхом розміщення Державним центром зайнятості нової редакції договору (у вигляді файлу, на який накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи Державного центру зайнятості) на сайті не пізніше, ніж за 7 днів до дати набрання чинності такими змінами.
          Крім того, позивач наголошує, що отримувач зобов`язується регулярно ознайомлюватись з опублікованими на сайті новими редакціями договору. Датою ознайомлення отримувача з оприлюдненою інформацією вважається момент, з якого інформація отримала вигляд доступної для отримувача відповідно до умов цього договору.
Позивач вказує, що у редакції Договору про надання мікрогранту, яка діє з 14.02.2023 року, абзацом 1 пункту 1 Розділу V «Обов`язкова умова договору та допустимі витрати коштів мікрогранту» Договору зазначено, що обов`язковою умовою договору є створення протягом шести місяців з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку робочих місць залежно від розміру мікрогранту, визначеного пунктом 4 Порядку № 738, кількість яких визначається з урахуванням бізнес-плану та рішення Державного центру зайнятості про надання мікрогранту і зазначається в заяві про приєднання, та працевлаштування на них осіб на строк не менш як на 24 місяці.
          У редакції Договору про надання мікрогранту, яка діє з 08.01.2024 року, (та яка діяла на дату перевірки дотримання умов договору мікрогранту, а саме 27.03.2024 року), підпунктом 5 пункту 2 Розділу VI «Права та обов`язки сторін» Договору зазначено, що отримувач зобов`язується повернути до Уповноваженого банку на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту, суму отриманого мікрогранту в повному обсязі в разі невиконання обов`язкової умови. Пунктом 6 Розділу VII «Відповідальність сторін» Договору також зазначено, що у разі невиконання отримувачем обов`язкової умови, він повертає до Уповноваженого банку на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту, суму отриманого мікрогранту в повному обсязі.
          Позивач зазначає, що за юридичною позицією Конституційного суду України (ухвала від 09.07.1998 № 6-уп/98) з прийняттям нормативно-правового акту в новій редакції втрачають чинність норми акта у попередній редакції.
          Позивач звертає увагу, що таким чином, чіткими умовами Договору є повернення суми отриманого мікрогранту в повному обсязі у разі невиконання отримувачем обов`язкової умови Договору.
          Тому, на думку позивача, твердження Скаржника/відповідача, що «на підставі пункту 6 Розділу VII «Відповідальність сторін» Договору та абзацу 5 пункту 20 Порядку №738, в редакції, яка діяла на момент порушення ним договору, він повертає різницю між сумою отриманого мігрогранту та фактично сплаченими податками та зборами, ЄСВ» є помилковими.
          Стосовно твердження Скаржника/відповідача, викладеного у апеляційній скарзі, щодо «невчасного» прийняття регіональним центром зайнятості рішення про повернення коштів мікрогранту та необізнаність Скаржника/відповідача про потребу у такому поверненні коштів, позивач зазначає.
          Пунктом 2 частини 2 розділу VI «Права та обов`язки сторін» Договору отримувач зобов`язується виконати обов`язкову умову визначену Порядком №738.
          Позивач наголошує, що для виконання обов`язкової умови договору Скаржник/відповідач повинен був створити не менше двох робочих місць та працевлаштувати на них осіб протягом шести місяців з дати зарахування коштів мікрогранту. Відповідно до повідомлення AT «Державний ощадний банк України» сума мікрогранту була перерахована Відповідачу - 22.08.2022 року. Перевіркою дотримання умов договору мікрограну було встановлено, що у шестимісячний період з дати зарахування коштів мікрогранту Скаржник/відповідач не створив два робочих місця та не працевлаштував на них працівників, даний факт підтверджується актом перевірки дотримання умов договору мікрогранту № 31 від 02.03.2023 та актом перевірки дотримання умов договору мікрогранту № 162 від 27.03.2024.
          Позивач посилається на абзац І пункту 21 Порядку 738, яким встановлено, що державний центр зайнятості через регіональні, міські, районні, міськрайонні центри зайнятості, філії регіональних центрів зайнятості (далі - центр зайнятості) здійснює моніторинг та контроль за виконанням умов договору мікрогранту, зокрема шляхом періодичних виїзних оглядів місця провадження господарської діяльності отримувача, протягом трьох років з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку або до повного виконання обов`язкової умови договору мікрогранту, визначеної абзацом третім пункту 20 цього Порядку.
          Абзацом 5 пункту 21 Порядку 738 визначено, що рішення про повернення мікрогранту приймаються регіональними центрами зайнятості.
          Позивач завертає увагу, що таким чином, Порядком №738 не встановлено чітких строків та періодів для проведення перевірки дотримання умов договорів мікрогранту та прийняття рішень стосовно повернення коштів мікрогранту.
          Крім того, позивач зауважує, що Скаржник/відповідач не скористався правом оскарження наказу Запорізького обласного центру зайнятості від 21.05.2024 року №306-о «Про повернення коштів мікрогранту отримувачем фізичною особою - підприємцем Решетниковим С.В.», а відтак погодився з його правомірністю.
          Щодо твердження Скаржника/відповідача, що «йому не надано Протокол №3 від 10.03.2023 засідання Комісії Запорізького обласного центру зайнятості з питань опрацювання заяв та бізнес-планів на отримання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу» (далі - Комісія), позивач повідомляє наступне.
          Протокол №3 від 10.03.2023 засідання Комісії є внутрішнім документом Запорізького обласного центру зайнятості в якому фіксують хід і результати проведення засідань комісії. У протоколах відображаються всі виступи з питань, що розглядаються, і рішення, ухвалені в результаті обговорення проблем.
          Позивач зазначає, що на дату проведення засідання комісії - 10.03.2023 року Скаржник/відповідач був обізнаний про невиконання обов`язкової умови договору передбаченою пунктом 1 розділу V «Обов`язкова умова договору та допустимі витрати коштів мікрогранту» Договору та пунктом 4 Порядку №738, даний факт підтверджується актом № 31 перевірки дотримання умов договору мікрогранту від 02.03.2023 року з яким фізична особа - підприємець Решетников Сергій Володимирович був ознайомлений під особистий підпис. В своєму поясненні щодо невиконань умов договору, під час проведення перевірки, Скаржник/відповідач повідомив, що «у зв`язку з нестабільною роботою енергосистеми у нього не працювала автомийка в зимовий період тому, не було потреби та можливості в найманих працівниках».
          Позивач наголошує, що таким чином, знаючи та усвідомлюючи про невиконання обов`язкової умови договору Скаржником/відповідачем проігноровано зобов`язання за договором в частині повернення коштів.
          Позивач звертає увагу суду, що після невиконання обов`язку, передбаченого підпунктом 2 пункту 2 розділу VI «Права та обов`язки сторін» Договору, а саме виконання обов`язкової умови договору, у отримувача автоматично настає обов`язок виконати зобов`язання, передбачене підпунктом 5 пункту 2 розділу VI «Права та обов`язки сторін» Договору, а саме повернути до уповноваженого банку на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту, суму отриманого мікрогранту в повному обсязі, оскільки, зобов`язання в поверненні коштів мікрогранту обумовлено Договором, то його виконання для отримувача є обов`язковим незалежно від прийняття/неприйняття рішення регіональним центром зайнятості про повернення коштів.
          Також, позивач звертає увагу на положення п.20 Порядку №738, у відповідності до якого центр зайнятості та суб`єкт господарювання вживають спільних заходів для добору працівників із числа зареєстрованих безробітних. За відсутності у центрі зайнятості зареєстрованих безробітних, які можуть бути працевлаштовані на робочі місця, створені суб`єктом господарювання, комплектування таких робочих місць здійснюється суб`єктом господарювання самостійно.
          У відзиві на скаргу відзначено, що відповідно до листа Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості (далі - Філія) від 24.07.2024 року №2783/03/01-17, від фізичної особи - підприємця Решетникова С.В. не надходили письмові звернення про підбір осіб з числа зареєстрованих безробітних за для наступного прийняття їх на роботу. Проте, Філією проводилася робота щодо інформування фізичної особи - підприємця Решетникова С.В. про можливість укомплектування робочих місць, особами з числа зареєстрованих безробітних, також надавалися консультаційні послуги з питань законодавства про працю та зайнятість, державне соціальне страхування на випадок безробіття. Такі консультації надавалися 01.08.2022, 19.09.2022, 30.09.2022, 05.01.2023, 24.02.2023, 24.03.2023. Також, 27.03.2024 провідним юрисконсультом Філії було надано фізичній особі - підприємцю Решетникову С.В. консультацію з питань законодавства та повторно роз`яснено обов`язкові до виконання умови договору про надання мікрогранту.
          Позивач зазначає, що відповідно до частин 1 та 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
          Таким чином, на думку позивача, у зв`язку з визнанням Скаржником/відповідачем вимог Позивача та врахуванням викладених обставин, Скаржником/відповідачем вбачається відсутність наміру виконувати вимоги Договору про надання мікрогранту.
          У відзиві на скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Решетникова Сергія Володимировича на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.10.2024 по справі №908/2144/24 - без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 15.10.2024 по справі №908/2144/24 - без змін.
             Відзиву на апеляційну скаргу третьою особою/АТ “Державний ощадний банк України” не надано.                   Згідно ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
          Встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним господарським судом обставини справи.
           03.07.2022 Фізична особа-підприємець Решетніков Сергій Володимирович (відповідач) подав заяву №614НОК на отримання мікрогранту в сумі 200000,00 грн. (двісті тисяч гривень 00 копійок) відповідно до Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 №738 (далі – Порядок). (а.с. 16-21)
          Відповідно до п. 1 Порядку в редакції, яка діяла на момент подачі вказаної заяви, передбачено, що цей Порядок визначає умови, критерії, механізм використання коштів, передбачених Мінекономіки у загальному фонді за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету за програмою “Надання грантів для створення або розвитку бізнесу” для надання безповоротної державної допомоги фізичним особам, суб`єктам господарювання (далі - отримувач) у формі мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу (далі - мікрогрант).
          Згідно з п. п. 6 – 8 Порядку надання мікрогрантів здійснюється Мінекономіки через АТ “Ощадбанк” (далі - уповноважений банк) на підставі рішень Державного центру зайнятості, включених до подання про надання мікрогрантів (далі - подання), відповідно до договору про взаємодію між Мінекономіки, уповноваженим банком та Державним центром зайнятості (далі - договір про взаємодію).
          Для виплати мікрогрантів отримувачам Мінекономіки відкриває в Казначействі реєстраційний рахунок загального фонду державного бюджету (далі - рахунок).
          Заяву на отримання мікрогранту (далі - заява) подають отримувачі, зокрема фізичні особи - підприємці - громадяни України.
          Відповідно до п. 12 Порядку Мінекономіки на підставі подання Державного центру зайнятості подає в Казначейство подання та платіжне доручення на перерахування коштів у сумі, зазначеній у поданні, для надання мікрогранту з рахунка Мінекономіки на спеціальний рахунок, відкритий в уповноваженому банку відповідно до договору про взаємодію, для подальшого перерахування коштів уповноваженим банком на рахунок отримувача, відкритий в уповноваженому банку для забезпечення супроводу видаткових операцій отримувача (далі - рахунок отримувача).
          Уповноважений банк в установленому порядку та строках перераховує кошти на рахунки отримувачів згідно з договором про взаємодію.
          Мікрогрант надається у безготівковій формі.
          Згідно з абз. 1, 2 п. 20 Порядку для отримання мікрогранту отримувач укладає договір мікрогранту.
          У договорі мікрогранту обов`язково зазначаються цілі використання мікрогранту з переліку, визначеного пунктом 5 цього Порядку, умови, невиконання або неналежне виконання яких може призвести до повернення отримувачем отриманих коштів.
          Відповідно до абз. 1 п. 9 Порядку заява формується отримувачем особисто або у відділенні уповноваженого банку засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) після проходження ним ідентифікації та автентифікації з використанням інтегрованої системи електронної ідентифікації, електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, та/або інших засобів ідентифікації, які дають змогу однозначно встановлювати особу отримувача.
           03.07.2022 відповідач підписав на Порталі Дія заяву №614НОК на отримання гранту на власну справу в сумі 200000,00 грн.  (а.с. 16-21)
          Відповідно до наказу Державного центру зайнятості від 22.07.2022 №81 «Про надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу» відповідно до заяви №614НОК відповідачу надано мікрогрант у сумі 200000,00 грн.( а.с.26,31)
           02.08.2022 відповідач підписав заяву про приєднання до умов договору про надання мікрогранту (далі – договір), згідно з якою укладання договору внаслідок приєднання отримувача до його умов передбачає надання мікрогранту в розмірі 200000,00 грн. відповідно до наданих отримувачем заяви на отримання мікрогранту та бізнес-плану на підставі рішення ДЦЗ про надання мікрогранту. (а.с. 31)
          Обов`язковою умовою, виконання якої повинен забезпечити отримувач протягом строку дії договору, є створення робочих місць у кількості – 2. 
          На виконання договору уповноваженим банком АТ «Ощадбанк» зараховано 22.08.2022 на рахунок відповідача кошти мікрогранту в сумі 200000,00 грн., що підтверджується листом АТ «Державний ощадний банк України» №107.40/0223-14/93172/2024 від 14.08.2024 та не заперечується відповідачем. (а.с. 86)
          Згідно з абз. 3, 5 п. 20 Порядку обов`язковою умовою договору мікрогранту є створення протягом шести місяців з дня укладення договору мікрогранту робочих місць залежно від розміру мікрогранту, визначеного пунктом 4 цього Порядку, та працевлаштування на них осіб на строк не менш як на 24 місяці.
          У разі невиконання обов`язкової умови договору мікрогранту отримувач зобов`язаний повернути різницю між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками, зборами (обов`язковими платежами), єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідне рішення приймається регіональним центром зайнятості. Отримувач здійснює повернення зазначеної різниці уповноваженому банку не пізніше останнього робочого дня місяця, у якому спливає трирічний строк реалізації проекту. Уповноважений банк протягом п`яти робочих днів повертає зазначені кошти на рахунок Мінекономіки, відкритий в Казначействі, для подальшого їх перерахування до Державного бюджету України в установленому порядку. Неповернуті отримувачем кошти стягуються з нього відповідно до законодавства.
          Відповідно до абз. 1, 4 п. 21 Порядку державний центр зайнятості через регіональні, міські, районні, міськрайонні центри зайнятості, філії регіональних центрів зайнятості здійснює моніторинг та контроль виконання умов договору шляхом періодичних виїзних оглядів місця провадження господарської діяльності отримувача протягом трьох років з дня укладення отримувачем договору мікрогранту або до повного виконання обов`язкової умови договору, визначеної абзацом третім пункту 20 цього Порядку.
          У разі несвоєчасного та/або неповного виконання пунктів 20 і 21 цього Порядку сума мікрогранту вважається заборгованістю, стягнення якої здійснюється Державним центром зайнятості та/або регіональним центром зайнятості у судовому порядку.
          Спеціалістами Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості проведена перевірка відповідача за період з 28.09.2022 по 28.02.2023, за результатами якої складено акт перевірки умов договору мікрогранту від 02.03.2023 №31. (а.с. 32) 
          Перевіркою встановлено, що відповідач протягом шести місяців з дня зарахування коштів мікрогранту на його рахунок не створив два робочих місця та не працевлаштував на них працівників. 
          Протоколом №3 від 10.03.2023 засідання комісії Запорізького обласного центру зайнятості з питань опрацювання заяв та бізнес-планів на отримання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу прийнято рішення про повернення відповідачем різниці між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в розмірі 183200,00 грн. на рахунок уповноваженого банку не пізніше останнього робочого дня місяця, в якому спливає трирічний строк реалізації проекту, на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту, а саме 02.08.2025.  ( а.с.48)
          В подальшому спеціалістами Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості була проведена перевірка відповідача за період з 01.03.2023 по 26.03.2024, за результатами якої складено акт перевірки від 27.03.2024 №162. (а.с. 39-40) 
          Перевіркою встановлено, що відповідач протягом шести місяців з дня зарахування коштів мікрогранту на його рахунок не створив два робочих місця та не працевлаштував на них працівників. 
          Абзацом 7 пункту 20 Порядку в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 540 від 19.05.2023, яка набрала чинності з 01.06.2023, передбачено, що в разі невиконання обов`язкової умови договору мікрогранту, зокрема нестворення отримувачем робочих місць протягом шести місяців з дня зарахування коштів на його рахунок та непрацевлаштування на них осіб згідно з умовами цього Порядку, сума мікрогранту протягом одного місяця після закінчення такого шестимісячного періоду повертається отримувачем у повному обсязі уповноваженому банку на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту.
          Наказом Запорізького обласного центру зайнятості від 21.05.2024 №306-о «Про повернення коштів мікрогранту отримувачем – фізичною особою-підприємцем Решетниковим С.В.» вирішено вжити заходів щодо повернення відповідачем коштів мікрогранту в сумі 200000,00 грн., а в разі неповернення – провести претензійно-правову роботу з примусового стягнення боргу. (а.с. 51)
           23.05.2024 позивач надіслав відповідачу лист вих. №1024/01-22 з проханням добровільно повернути суму мікрогранту в розмірі 200000,00 грн. До листа додано копію наказу Запорізького обласного центру зайнятості «Про повернення коштів мікрогранту отримувачем - фізичною особою – підприємцем Решетніковим С.В.» №306-щ від 21.05.2024.  (а.с. 53)
          Відповідач листом вих. №31/05-2024 від 31.05.2024 надав позивачу відповідь про незгоду з поверненням мікрогранту в повному обсязі, без урахування сплачених відповідачем  податків і зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. (а.с. 55-56)
          Листом вих. №1162/01-22 від 07.06.2024, який надіслано відповідачу 10.06.2024, позивач надав відповідачу відповідь про зміни в законодавстві та в умовах договору, які передбачають повернення мікрогранту в повному обсязі в разі невиконання обов`язкової умови договору.  (а.с. 57-58)
           13.06.2024 відповідачу надіслано претензію з вимогою повернути суму мікрогранту в розмірі 200000,00 грн. (а.с. 60)
          У відповідь на претензію відповідач надіслав позивачу лист вих. №08/07-2024 від            08.07.2024 з відмовою повернути мікрогрант у повному обсязі з посиланням на те, що зміни в законодавстві набули чинності тільки з 01.06.2023 та не підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін. (а.с.62-63)
          Оскільки відповідач не задовольнив вимоги позивача, позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення коштів мікрогранту у розмірі 200000,00 грн. на рахунок уповноваженого банку, з якого здійснювалось перерахування мікрогранту.
          Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
          Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Згідно із частинами 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
          Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
          Відповідно до ст. 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності.
          Підстави та порядок застосування засобів державної підтримки суб`єктів господарювання визначаються законом (ч. 3 ст. 16 Господарського кодексу України).
          Статтею 48 Господарського кодексу України визначено, що з метою створення сприятливих організаційних та економічних умов для розвитку підприємництва органи влади на умовах і в порядку, передбачених законом, зокрема, сприяють підприємцям в організації матеріально-технічного забезпечення та інформаційного обслуговування їх діяльності, підготовці кадрів; подають підприємцям інші види допомоги. Держава сприяє розвитку малого підприємництва, створює необхідні умови для цього.
          Порядком надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 червня 2022 № 738 «Деякі питання надання грантів бізнесу», визначено процедуру надання суб`єктам господарювання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, напрями витрат, на покриття яких використовується мікрогрант, розмір мікрогрантів, джерела фінансування, а також умови повернення отримувачем коштів.
          Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про надання мікрогранту, який є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України шляхом подання відповідачем 02.08.2022 заяви про приєднання до Договору про надання мікрогранту.
          Наказом Міністерства економіки України від 06.07.2022 № 1969 затверджена форма договору про надання мікрогранту (з додатком), у преамбулі якого зазначено, що цей договір є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України.
          У частині 1 статті 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
          Пунктом 1 розділу V договору встановлено, що обов`язковою умовою договору є створення протягом шести місяців з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку робочих місць залежно від розміру мікрогранту, визначеного пунктом 4 Порядку, кількість яких визначається з урахуванням бізнес-плану та рішення ДЦЗ про надання мікрогранту і зазначається в заяві про приєднання, та працевлаштування на них осіб на строк не менш як на 24 місяці. 
          У заяві відповідача від 02.08.2022 про приєднання до умов договору про надання мікрогранту передбачено, що обов`язковою умовою, виконання якої повинен забезпечити отримувач протягом строку дії договору, є створення робочих місць у кількості – 2. 
          Пунктом 6 розділу IV договору у редакції на момент його укладання сторонами було передбачено, що в разі невиконання отримувачем обов`язкової умови він повертає відповідно до Порядку до Уповноваженого банку різницю між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками, зборами (обов`язковими платежами), єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
          Згідно з п. 1 розділу XІV договору цей договір набирає чинності з дня його укладання у порядку визначеному розділом ХІІІ цього договору та діє до повного виконання зобов`язань сторін, передбачених цим договором.
          У п. 3 розділу XІІІ договору погоджено, що умови цього договору можуть бути змінені в односторонньому порядку шляхом розміщення ДЦЗ нової редакції договору (у вигляді файлу, на який накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи ДЦЗ) на сайті не пізніше, ніж за 7 днів до дати набрання чинності такими змінами.
          Отримувач зобов`язується регулярно ознайомлюватись з опублікованими на сайті новими редакціями договору. Датою ознайомлення отримувача з оприлюдненою інформацією вважається момент, з якого інформація отримала вигляд доступної для отримувача відповідно до умов цього договору.
          У преамбулі договору зазначено, що при укладанні цього договору ДЦЗ діє на виконання договору про взаємодію, укладеного між Міністерством економіки України, ДЦЗ та АТ «Ощадбанк» та Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 №738.
          Абзацом 7 пункту 20 вказаного Порядку в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 540 від 19.05.2023, яка набрала чинності з 01.06.2023, передбачено, що в разі невиконання обов`язкової умови договору мікрогранту, зокрема нестворення отримувачем робочих місць протягом шести місяців з дня зарахування коштів на його рахунок та непрацевлаштування на них осіб згідно з умовами цього Порядку, сума мікрогранту протягом одного місяця після закінчення такого шестимісячного періоду повертається отримувачем у повному обсязі уповноваженому банку на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту.
          Наказом Міністерства економіки України від 23.11.2023 № 17803, який набрав чинності 08.01.2024, внесено зміни до форми договору про надання мікрогранту, згідно з якими підпункт 5 пункту 2 розділу VI договору «Права та обов`язки сторін» викладено в такій редакції: «Отримувач зобов`язується повернути до Уповноваженого банку на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту, суму отриманого мікрогранту в повному обсязі в разі невиконання обов`язкової умови».
          Відповідно до частини 1 статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.
          Місцевим господарським судом вірно враховано, що до правовідносин сторін з 08.01.2024 слід застосувати умови договору в редакції наказу Міністерства економіки України від 23.11.2023 № 17803.
          Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
          Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
          Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
          За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
          Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
          Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
          У заяві відповідача від 02.08.2022 про приєднання до умов договору про надання мікрогранту передбачено, що обов`язковою умовою, виконання якої повинен забезпечити отримувач протягом строку дії договору, є створення робочих місць у кількості – 2.
          Відповідно до частини 1 статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
          В силу приписів статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
          Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, обов`язкова умова договору мікрогранту щодо створення робочих місць відповідачем не виконана. Доказів припинення дії договору сторони не надали.
          Отже, договір є діючим та підлягає застосуванню до спірних правовідносин сторін.
          Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
          Відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
          Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що змінені умови договору щодо правових наслідків у вигляді повернення коштів мікрогранту в повному обсязі в разі невиконання обов`язкової умови договору підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін, оскільки станом на час розгляду справи обов`язкова умова договору відповідачем не виконана.
          Як вбачається з матеріалів справи, факт невиконання відповідачем умов договору про надання мікрогранту зафіксовано в акті перевірки Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості від 27.03.2024 №162. (а.с.39-40) Наказом Запорізького обласного центру зайнятості від 21.05.2024 №306-о «Про повернення коштів мікрогранту отримувачем – фізичною особою-підприємцем Решетниковим С.В.» вирішено вжити заходів щодо повернення відповідачем коштів мікрогранту в сумі 200000,00 грн. (а.с. 51-52)
          Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, що наявні правові та фактичні підстави для повернення відповідачем коштів мікрогранту в повному обсязі. 
          Доводи скаржника про те, що пунктом 6 розділу VII Договору та абзацом 5 пункту 20 Порядку № 738 від 21.06.2022 р., в редакції, яка діяла на момент порушення ним умов договору, була визначена відповідальність за порушення обов`язкової умови Договору - а саме у разі невиконанні отримувачем обов`язкової умови він повертає відповідно до Порядку до Уповноваженого банку різницю між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками, зборами (обов`язковими платежами), ЄСВ відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.
          У преамбулі Договору про надання мікрогранту зазначено, що цей договір є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України. 
          Умови цього договору доводяться Державним центром зайнятості до відома отримувачів шляхом оприлюднення на сайті www.dcz.gov.ua його тексту у вигляді файлу, на який накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи Державного центру зайнятості (пункту 1 розділ XIII Договору). 
          Згідно з пунктом 3 Розділу XIII «Порядок укладання договору та внесення до нього змін» Договору, умови цього Договору можуть бути змінені в односторонньому порядку шляхом розміщення Державним центром зайнятості нової редакції договору (у вигляді файлу, на який накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи Державного центру зайнятості) на сайті не пізніше, ніж за 7 днів до дати набрання чинності такими змінами.
          Отримувач зобов`язується регулярно ознайомлюватись з опублікованими на сайті новими редакціями договору. Датою ознайомлення отримувача з оприлюдненою інформацією вважається момент, з якого інформація отримала вигляд доступної для отримувача відповідно до умов цього договору.
          У редакції Договору про надання мікрогранту, яка діє з 14.02.2023 року, абзацом 1 пункту 1 Розділу V «Обов`язкова умова договору та допустимі витрати коштів мікрогранту» Договору зазначено, що обов`язковою умовою договору є створення протягом шести місяців з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку робочих місць залежно від розміру мікрогранту, визначеного пунктом 4 Порядку № 738, кількість яких визначається з урахуванням бізнес-плану та рішення Державного центру зайнятості про надання мікрогранту і зазначається в заяві про приєднання, та працевлаштування на них осіб на строк не менш як на 24 місяці. 
          У редакції Договору про надання мікрогранту, яка діє з 08.01.2024 року, (та яка діяла на дату перевірки дотримання умов договору мікрогранту, а саме 27.03.2024 року), підпунктом 5 пункту 2 Розділу VI «Права та обов`язки сторін» Договору зазначено, що отримувач зобов`язується повернути до Уповноваженого банку на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту, суму отриманого мікрогранту в повному обсязі в разі невиконання обов`язкової умови. Пунктом 6 Розділу VII «Відповідальність сторін» Договору також зазначено, що у разі невиконання отримувачем обов`язкової умови, він повертає до Уповноваженого банку на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту, суму отриманого мікрогранту в повному обсязі. 
          Таким чином, умовами Договору передбачено повернення суми отриманого мікрогранту в повному обсязі у разі невиконання отримувачем обов`язкової умови Договору.
          З урахуванням викладеного, посилання скаржника на  те, що на підставі пункту 6 розділу VII «Відповідальність сторін» Договору та абзацу 5 пункту 20  Порядку № 738, в редакції яка діяла на момент порушення ним  договору, він повертає різницю між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками та зборами, ЄСВ - є помилковими.
          Доводи апеляційної скарги в частині того, що: "Відповідно з умов Договору та норм Порядку № 738 від 21.06.2022 р., які були діючими на момент вчинення порушення, регіональний центр зайнятості, після встановлення факту порушення обов`язкової умови договору на підставі результатів перевірки, які зафіксовані Актом перевірки від 02.03.2023 р. за № 31, був зобов`язаний ухвалити відповідне рішення стосовно ФОП Решетникова С. В щодо повернення різниці суми мікрогранту та граничного строку такого повернення.
З огляду на фактичні обставини, очевидним є той факт, що регіональним центром зайнятості, з незрозумілих підстав, не було ухвалено відповідне рішення про повернення різниці суми мікрогранту. Позивачем цього факту не спростовано. Натомість, Суд безпідставно не звернув увагу на такі порушення з боку ДЦЗ, що у подальшому сприяло прийняттю рішення яке не відповідає фактичним обставинам справи.", відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.
          Пунктом 2 частини 2 розділу VI «Права та обов`язки сторін» Договору отримувач зобов`язується виконати обов`язкову умову визначену Порядком №738. 
          Для виконання обов`язкової умови договору ФОП Решетников С.В.  повинен був створити не менше двох робочих місць та працевлаштувати на них осіб протягом шести місяців з дати зарахування коштів мікрогранту. 
          Відповідно до повідомлення AT «Державний ощадний банк України» сума мікрогранту була перерахована ФОП Решетникову С.В. - 22.08.2022 року. ( а.с. 86)
          Відповідно до абзацу 1 пункту 21 Порядку 738 встановлено, що державний центр зайнятості через регіональні, міські, районні, міськрайонні центри зайнятості, філії регіональних центрів зайнятості (далі - центр зайнятості) здійснює моніторинг та контроль за виконанням умов договору мікрогранту, зокрема шляхом періодичних виїзних оглядів місця провадження господарської діяльності отримувача, протягом трьох років з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку або до повного виконання обов`язкової умови договору мікрогранту, визначеної абзацом третім пункту 20 цього Порядку.
          Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою дотримання умов договору мікрогранту було встановлено, що у шестимісячний період з дати зарахування коштів мікрогранту ФОП Решетников С.В. не створив два робочих місця та не працевлаштував на них працівників, даний факт підтверджується актом перевірки дотримання умов договору мікрогранту № 31 від 02.03.2023 та актом перевірки дотримання умов договору мікрогранту № 162 від 27.03.2024. (а.с. 32, 39-40)
          Як вже зазначалося вище, Наказом Запорізького обласного центру зайнятості від 21.05.2024 №306-о «Про повернення коштів мікрогранту отримувачем – фізичною особою-підприємцем Решетниковим С.В.» вирішено вжити заходів щодо повернення відповідачем коштів мікрогранту в сумі 200000,00 грн. (а.с. 51-52)
          Абзацом 5 пункту 21 Порядку 738 визначено, що рішення про повернення мікрогранту приймаються регіональними центрами зайнятості.
          Таким чином, Порядком №738 не встановлено чітких строків та періодів для проведення перевірки дотримання умов договорів мікрогранту, та прийняття рішень стосовно повернення коштів мікрогранту.
          Щодо доводів апелянта про те, що Протокол № 3 від 10.03.2023 засідання комісії Запорізького обласного центру зайнятості, ніколи ФОП Решетникову С. В. не надавався, а ні поштою, а ні особисто під підпис, а ні у будь який іншій спосіб, підтвердженням цього факту є відсутність даних від Позивача про протилежне, колегія суддів зазначає наступне.
          Протокол №3 від 10.03.2023 засідання Комісії є внутрішнім документом Запорізького обласного центру зайнятості в якому фіксують хід і результати проведення засідань комісії. У протоколах відображаються всі виступи з питань, що розглядаються, і рішення, ухвалені в результаті обговорення проблем. 
          Як вбачається з матеріалів справи, на дату проведення засідання комісії - 10.03.2023 року відповідач був обізнаний про невиконання обов`язкової умови договору передбаченою пунктом 1 розділу V «Обов`язкова умова договору та допустимі витрати коштів мікрогранту» Договору та пунктом 4 Порядку №738, даний факт підтверджується актом № 31 перевірки дотримання умов договору мікрогранту від 02.03.2023 року з яким фізична особа - підприємець Решетников Сергій Володимирович був ознайомлений під особистий підпис. В своєму поясненні щодо невиконань умов договору, під час проведення перевірки, відповідач повідомив, що «у зв`язку з нестабільною роботою енергосистеми у нього не працювала автомийка в зимовий період тому, не було потреби та можливості в найманих працівниках». 
          Колегія суддів звертає увагу, що після невиконання обов`язку, передбаченого підпунктом 2 пункту 2 розділу VI «Права та обов`язки сторін» Договору, а саме виконання обов`язкової умови договору, у отримувача автоматично настає обов`язок виконати зобов`язання, передбачене підпунктом 5 пункту 2 розділу VI «Права та обов`язки сторін» Договору, а саме повернути до уповноваженого банку на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту, суму отриманого мікрогранту в повному обсязі, Оскільки, зобов`язання в поверненні коштів мікрогранту обумовлено Договором, то його виконання для отримувача є обов`язковим незалежно від прийняття/неприйняття рішення регіональним центром зайнятості про повернення коштів. 
          Доводи скаржника в частині того, що він не погоджується з наказом Запорізького обласного центру зайнятості від 21.05.2024 р. №306-о «Про повернення коштів мікрогранту отримувачем – фізичною особою-підприємцем Решетниковим С.В.», оскільки, на його думку він прийнятий з порушенням ст. 58 Конституції України щодо незворотності дії у часі нормативно правових актів, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на те, що відповідач не був позбавлений можливості у передбачений законом спосіб оскаржити наказ Запорізького обласного центру зайнятості від 21.05.2024 року №306-о «Про повернення коштів мікрогранту отримувачем фізичною особою - підприємцем Решетниковим С.В.», проте доказів оскарження вищезазначеного наказу матеріали справи не містять.
          Щодо доводів апеляційної скарги про те, що Господарський суд упереджено не застосував до виниклих правовідносин належні у часі правові норми, чим порушив ст. 58 Конституції України, що у подальшому призвело до ухвалення рішення суду на підставі наданого Позивачем не вірного розрахунку суми боргу, то вони колегією суддів відхиляються, оскільки ґрунтуються на неправильному розумінні та тлумаченні скаржником умов договору і норм чинного законодавства України. 
          Колегія суддів не приймає до уваги розрахунок відповідача, який він приводить в апеляційній скарзі, оскільки даний розрахунок не відповідає умовам договору.
          Інші доводи апеляційної скарги, взяті апеляційним судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
          Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
          Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
          Відповідно до частини 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
          На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач визнав факт невиконання ним обов`язкової умови договору, не надав доказів повернення суми 200000,00 грн. на рахунок уповноваженого банку, з якого здійснювалося перерахування мікрогранту. Позовні вимоги на суму 174758,00 грн. відповідач визнав. Заперечення відповідача проти повернення решти суми мікрогранту спростовуються встановленими місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції  вище обставинами. 
          Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми 200000,00 грн на рахунок уповноваженого банку, з якого здійснювалося перерахування мікрогранту.
          У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
          Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.).
          Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
          У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
          З огляду на приписи статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
          Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
          Частиною 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Запорізької області від 15.10.2024 у справі №908/2144/24 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Решетникова Сергія Володимировича задоволенню не підлягає.
          Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
          З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Решетникова Сергія Володимировича на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.10.2024 у справі №908/2144/24  залишити без задоволення. 
          Рішення Господарського суду Запорізької області від 15.10.2024 у справі №908/2144/24 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Головуючий суддя                                                               О.В. Чус
Суддя                                                                         І.М. Кощеєв
Суддя                                                                                М.О. Дармін