УХВАЛА
20 лютого 2025 року 
м. Київ
справа № 128/3119/23
провадження № 61-1532ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Куций Ростислав Андрійовича, на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя, поділ майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя, про поділ майна подружжя.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 01 вересня 2023 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року відмовлено у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про зміну предмета позову. Відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про залучення до участі в справі співвідповідачів.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 рокузалишено без змін.
06 лютого 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Куций Р. А., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2025 року, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права та не враховано висновки Верховного Суду про застосування норм процесуального права. 
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про їх необґрунтованість.
За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 4, 5 частини другої статті 175 ЦПК України).
Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до частин другої, третьої статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц зроблено висновок про те, що оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.
Заяву про зміну предмета і підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.
При поданні такої заяви позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.
У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Згідно з частиною першою статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Однак таке об`єднання позовних вимог можливе саме в одній позовній заяві при зверненні з позовом до суду, а не шляхом подання нового самостійного позову з додатковими вимогами після порушення провадження у справі для його спільного розгляду з первісним позовом.
Оскільки приписи частини третьої статті 49 ЦПК України виключають можливість одночасної зміни предмета і підстав позову, то у разі подання позивачем заяви у підготовчому засіданні, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, суд повинен відмовити у прийнятті такої заяви та повернути заявникові. Водночас позивач не позбавлений прав звернутися до суду з новим позовом у встановленому законом порядку (пункт 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц).
Судами встановлено, що при зверненні з позовом у серпні 2023 року ОСОБА_1 просила: визнати відповідне майно спільним майном подружжя, набутим за час шлюбних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; поділити майно, набуте за час шлюбних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в рівних частках, визнавши за нею право власності в порядку поділу майна подружжя.
Підставами позову визначено те, що транспортні засоби були придбані в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти, проте зареєстровані за відповідачем.
У заяві про зміну предмета позову ОСОБА_1 первісні позовні вимоги доповним новими, а саме просила: визнати недійсними договори купівлі-продажу транспортних засобів, що укладені з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; витребувати у ОСОБА_2 спеціалізований вантажний самоскид марки                  «Volvo 39000», д.н.з. НОМЕР_1 , у ОСОБА_5 - вантажний самоскид марки «Renault 44000», д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль марки «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_3 , а у ОСОБА_4 - вантажний сідловий тягач марки «MAN 19000 TGX 18.440», д.н.з. НОМЕР_4 , напівпричіп-спеціалізований марки «OZGUL 37000», д.н.з. НОМЕР_5 .
Додаткові позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 було відчужено вказані транспортні засоби ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за договорами купівлі-продажу. Позивачка вважає вказані угоди недійсними та просила витребувати у відповідачів зазначене майно.
Отже, предметом доповнених позовних вимог є вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу (чотири договори) та про витребування в ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 транспортних засобів.
З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що викладені у заяві про зміну предмета позову додаткові вимоги є самостійними матеріально-правовими вимогами, які відрізняються предметом і підставами від первісних. Суди дійшли обґрунтованого висновку, що заява ОСОБА_1 є новим позовом, оскільки в ній зазначена самостійні матеріально-правові вимоги та одночасно на їх обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави).
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Куций Р. А., на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року (не відноситься до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи) та постанову Вінницького апеляційного суду від 03 лютого               2025 рокує необґрунтованою.
Керуючись частинами першою, другою статті 389, частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Куций Ростислав Андрійовича, на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя, поділ майна подружжя - відмовити.
Копію ухвали направити заявнику.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                          Є. В. Синельников
                                                                                                 О. М. Осіян
                                                                                                 В. В. Шипович