Дата документу 26.02.2025 Справа № 0806/1029/2012

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №0806/1029/2012 Головуючий у 1-й інстанції:Сінєльнік Р.В. 
Провадження №22-ц/807/512/25         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
26 лютого 2025 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.,  Кухаря С.В., Остащенко О.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Вишнякової Ірини Олександрівни на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: адміністрація Державної прикордонної служби України, Гуляйпільський відділ державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю «Олкомлізинг», Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, - 

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, яку в подальшому уточнила, заінтересовані особи: адміністрація Державної прикордонної служби України, Гуляйпільський відділ державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю «Олкомлізинг», Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування заяви посилається на те, що ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 31 травня 2012 року у справі №0806-1029-2012 було тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду з України до виконання зобов`язань за виконавчим листом №2-10/2011 року від 08 липня 2011 року покладених на неї судовим рішенням без вилучення паспорта громадянина України з обмеженням у видачі закордонного паспорта громадянина України.

Про вказане тимчасове обмеження їй стало відомо лише 02 жовтня 2023 року під час спроби виїзду з України, отримавши відмову Міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Чоп (Тиса)» в перетині державного кордону України.

Копію ухвали Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 31 травня 2012 року у справі №0806-1029-2012 було отримано її представником, адвокатом Володимиром Іванісовим 27 жовтня 2023 року у приміщенні Заводського районного суду м. Запоріжжя (за зміненою територіальною підсудністю розпорядженням Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22).

Через наявне обмеження ОСОБА_1 не може убезпечити своє життя, не може виїхати за кордон, не може отримати міжнародний захист та допомогу, яких потребує, у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф до України. Вона є уродженкою с.Полтавки Гуляйпільсткого району Запорізької області (в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Гуляйпільського району, село увійшло до складу Пологівського району та входить до Малинівської сільської громади) та місце проживання її зареєстровано у м. Гуляйполе, які наразі включено до території активних бойових дій відповідно до п. 2 Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф. Пологівський район є одним з тих районів, які зазнали численних ракетних обстрілів та не є безпечним місцем для проживання. А тому цінність людського життя жодним чином не може вимріватися виконанням грошового зобов`язання та, відповідно, обмеження права заявниці залишати країну не є виправданим та пропорційним за викладених обставин. 

Крім того, 26 червня 2013 року Гуляйпільським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, тобто виконавче провадження було закрито ще 10 років тому назад. На момент подачі даної заяви відсутнє відкрите виконавче провадження, тобто відсутні докази ухилення заявниці від виконання зобов`язань, то відпала необхідність у застосуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. 

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просила скасувати тимчасове обмеження виїзду її за межі України з обмеженням у видачі закордонного паспорта громадянина, встановленого ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 31 травня 2012 року у справі №0806-1029-2012. 

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 грудня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 – відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 , адвокат Вишнякова Ірина Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скасувати тимчасове обмеження виїзду ОСОБА_1 за межі України з обмеженням у видачі закордонного паспорта громадянина, встановленого ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 31 травня 2012 року у справі №0806-1029-2012.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, та при ухиленні боржника від їх виконання. Саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Обмеження, накладені у зв`язку з непогашеною заборгованістю, є виправданими тільки в тому випадку, якщо вони спрямовані на досягнення цілі у вигляді стягнення такої заборгованості. Дія таких обмежень не може бути продовжена протягом тривалого періоду без періодичного перегляду їх обгрунтованості. Заборгованість перед банком була стягнута судом  солідарно  з  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  у розмірі 731 478, 34 грн, в рахунок погашення якої періодично з пенсії ОСОБА_2  відбувались відрахування, а належне майно ОСОБА_1  було описано й арештовано, яке згодом було передано на реалізацію до ДП «Сетам», проте у зв`язку з відсутністю зареєстрованих покупців майно не було реалізовано, а стягувач від нереалізованого майна відмовився. У зв`язку з військовою агресією рф проти України, вона не може убезпечити своє життя та виїхати за межі України, оскільки місцем її реєстрації є м. Гуляйполе, територія якого включена до території активних бойових дій. Вважає, що цінність людського життя не може вимірюватися виконанням грошового зобов`язання, а наявне обмеження боржника у праві виїзду за межі України порушує її права на безпечне життя. Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості. Користуючись правом перегляду питання доцільності застосування обмеження у праві виїзду за межі України, суд не з`ясував чи продовжують існувати підстави для збереження застосованого заходу забезпечення виконання рішення суду і чи є він дієвим, чи допомагає повернути борг або ж навпаки, перешкоджає поверненню боргу.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Олком-лізинг», Гуляйпільський відділ державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) зазначають, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, а саме шляхом надсилання судової повістки – повідомлення в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд», що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку судової повістки – повідомлення (т. 3 а.с.25-29) до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, Від представника ОСОБА_1 , адвоката Вишнякової І.О. на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що вона приймає участь в іншому судовому засіданні по справі № 908/2568/24, яке призначено на 26 лютого 2025 року на 12 годину 30 хвилин, що перебуває в провадженні Господарського суду Запорізької області ( т. 3 а.с. 76-79 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що   Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справу ОСОБА_1 реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України),  апеляційний суд  вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності учасників справи.

Слід також зауважити, що судову повістку-повідомлення про судове засідання було завчасно доставлено ОСОБА_1 та її представнику, адвокату Вишняковій І.О., а саме 07 лютого 2025 року, але остання обрала інше судове засіданні (т. 3 а.с. 26).

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. бґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для скасування вжитих заходів, адже боржником ОСОБА_1 рішення суду не виконано.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

   Судом встановлено, що рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 09 червня 2011 року у  справі № 2-10/11, позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_2  та ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. Стягнути солідарно з ОСОБА_2  та  ОСОБА_1  на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість станом 01 квітня 2011 року за договором про відкриття кредитної лінії № 11-982-037К від 22 березня 2007  року за кредитом в сумі 751 745, 42 грн, заборгованість за відсотками в сумі 210 495, 12 грн, пеня по несплаченим процентам та платежам за період з по 01 квітня 2011 року в сумі 150 000 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 1700 грн та витрати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн, а всього 1 114 060, 54 грн Рішення набрало законної сили 21 червня 2011 року.

На виконання вказаного рішення суду, Гуляйпільським районним судом Запорізької області було видано виконавчий лист. Боржником зазначено: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.127-128).

14 вересня 2020 року відбувся аукціон з продажу Кредитного портфелю Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит», що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 224 кредитними договорами фізичних осіб, що забезпечені іпотекою, транспортними засобами та іншою заставою. Лот № СЬЗШ19036. Переможцем аукціону визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг», код за ЄДРПОУ 40001502.

09 жовтня 2020 року, між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» укладено Договір про відступлення прав вимоги, за яким в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступив Новому кредитору належні Банку права вимоги, а Новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників та/або поручителів, зазначених у Додатках № 1,2 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами та договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами застави та договорами поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстрів у І:датках № 1,2 до цього Договору.

09 жовтня 2020 року, між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Олком-Лізинг» укладено Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та застави, за яким в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступив Новому кредитору належні Банку права вимоги, а Новий кредитор набув права вимоги Банку до Іпотекодавців (Заставодавців), зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за договорами іпотеки (іпотечними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору.

На підставі вищенаведеного, ТОВ «ОЛКОМ-ЛІЗИНГ» набуло право вимоги за Кредитним договором № 11-982-037К від 23 березня 2007 року раніше укладеним ОСОБА_2 як позичальником (Боржником) та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Окрім права вимоги за Кредитним договором № 11-982-037К від 23 березня 2007 року, ТОВ «ОЛКОМ-ЛІЗИНГ» набуло права вимоги за договорами забезпечення, а саме: договором іпотеки від 23 березня 2007 року № 11-982-0371, посвідченим приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Демченко Т.М., зареєстровано в реєстрі за № 550; договором поруки від 23 березня 2007 року № 11-982-037П.

20 вересня 2021 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області у справі № 2-10/11 заяву ТОВ «Олком-Лізинг», заінтересовані особи: ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про заміну стягувача у виконавчому провадженні - задоволено. Змінено стягувана ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ТОВ «Олком-Лізинг» щодо виконання рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 09 червня 2011 року у справі № 2-10/11. Ухвала набрала законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалась.

10 травня 2024 року ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя залучено в якості заінтересованої особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛКОМ- ЛІЗИНГ».  

31 травня 2012 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області у справі № 0806/1029/2012  подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області Узун О.І. про тимчасове обмеження ОСОБА_1  у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України з обмеженням видачі закордонного паспорта громадянина України  до виконання  нею своїх зобов`язань, задоволено. Тимчасово обмежено  виїзд ОСОБА_1 , уродженки с. Полтавка, Гуляйпільського району, Запорізької області, за межі  України до виконання зобов`язань за виконавчим листом № 2-10/2011 року від 08 липня 2011 року покладених на неї судовим рішенням без вилучення паспорта громадянина України з обмеженням у видачі закордонного паспорта громадянина України (т.1 а.с.11-12).

Відповідно до листа Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 13 листопада 2023 року за вих. №14024/29.17-41, згідно пошуку інформації АСВП (ВП/ВД – спецпідрозділ) встановлено, що на примусовому виконанні в Гуляйпільському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебувало виконавче провадження №АСВП 32035964 з примусового виконання виконавчого листа №2-10/11 виданий 08 липня 2011 року Гуляйпільсткий районним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Фінанси та кредит» заборгованість станом на 01 квітня 2011 року за договором про відкриття кредитної лінії №11-982-03К від 22 березня 2007 року за кредитом в сумі 751 745, 42 грн, заборгованість за відсотками в сумі 210 495, 12 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 1700 грн та витрати ІТЗ розгляду справи в сумі 120 грн, а всього 1114060,54 грн. 

26 червня 2013 року Гуляйпільським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу №32035964 на підставі п. 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Надати копію даної постанови немає можливості, оскільки зокрема виконавчі провадження за якими виконавчі листи були повернуті, передані до архіву, після встановленого трирічного строку зберігання знищені (т.1 а.с.20-21).

Згідно пошуку за боржником ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в Автоматизованій системі виконавчого провадження «пошук ВД/ВП (спец розділ)», «Електронний архів», вищевказаний виконавчий документ неодноразово перебував на виконанні у відділі, а саме:
- виконавче провадження №39293342, відкрито 12 червня 2013 року та 12 грудня 2013 року повернуто без виконання стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку);
- виконавче провадження №43930142, відкрито 07 липня 2014 року та 28 грудня 2015 року повернуто без виконання стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку);
- виконавче провадження №52455124, відкрите 03 жовтня 2016 року та 26 квітня 2017 року повернуто без виконання стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутність майна);

- виконавче провадження №58590733, відкрито 20 червня 2019 року та 30 березня 2020 року повернуто без виконання стягувачу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (відмова стягувача від майна боржника) (т.1 а.с.55-70).

27 жовтня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу  Запорізької області відкрито виконавче провадження № 73157951 відносно боржника  ОСОБА_2  27 жовтня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області
Коцинян М.О. відкрито виконавче провадження № 73158033  відносно боржника  ОСОБА_1 . 

Зазначені обставини підтверджено матеріалами виконавчих проваджень № 73158033 та № 73157951, які були надані приватним виконавцем Коцинян М.О. на виконання ухвали суду від 25 липня 2024 року (т.2, а/с 45, 49-157).

Таким чином, рішення суду про стягнення заборгованості не виконано.

Окрім того, згідно інформації Адміністрації Державної прикордонної служби України в Державній прикордонній службі України на виконанні перебуває ще одна ухвала Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2010року по цивільній справі № 2-415/2010, якою суд в порядку забезпечення позову згідно ст.ст.151-153 ЦПК України за заявою ПАТ «Фінанси та кредит» тимчасово обмежив у праві виїзду за межі України  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до виконання ними своїх зобов`язань за кредитним договором (т.1 а.с 97).

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Статтею 13 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" гарантовано право на ефективний засіб юридичного захисту. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

         Згідно ч.5 ст. 441 ЦПК України,  суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. 

Відповідно до змісту вказаної норми скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, або змінилися обставини, що були підставою для вжиття відповідних заходів.

Таким чином, скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Виконання судового рішення, є стадією судового розгляду, та має пріоритет над окремими правами сторін.

Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04 листопада 1950 року, права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду.

Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і ст. 6 Конвенції втрачає свій сенс.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.  Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено, що боржницею станом на день постановлення оскаржуваної ухвали, не виконано зобов`язання за виконавчим листом N « 2-10/2011, виданого 08 липня 2011 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором № 11-982-037 К від 22 березня 2007 року всього у розмірі 1114060, 54 грн.

Тобто, виконавче провадження ВП N 32035964, у рамках якого ухвалою Гуляйпільського районного суду від 31 травня 2012 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, на даний час є не виконаним. Заявницею доказів на підтвердження існування в неї об`єктивних обставин, які б перешкоджали виконати судове рішення більш ніж 12 років суду надано не було.

Та обставина, що з пенсії боржника ОСОБА_2 за період з вересня 2018 року по квітень 2022 року на виконання рішення суду проводилися утримання з пенсії у сумі 23963, 84 грн, зазначеного вище не спростовує з огляду на те, що примусове утримання не є добровільним виконанням боржниками своїх боргових зобов`язань.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану" від 11 квітня 2023 року N 3048 тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, передбачено припинення звернення стягнення на пенсію.

З травня 2022 року утримання з пенсії ОСОБА_2 не здійснювалися. Доказів добровільного виконання рішення суду ОСОБА_1 не надано.

Довготривале обмеження заявниці ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України безпосередньо пов`язане з невиконання нею боргових зобов`язань.

Згідно матеріалів виконавчих проваджень, наявних у даній справі, розмір заборгованості ОСОБА_1 за виконавчим провадженням, які перебували на примусовому виконанні Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) і заборгованість за яким ОСОБА_1 не погашена, є значним.

Фактично, станом на день розгляду судом заяви про скасування тимчасового обмеження права ОСОБА_1 у виїзді за межі України та прийняття оскаржуваного судового рішення встановлені раніше судом обставини ухилення не перестали існувати.

Обставини, які б спростовували критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом - відсутні.

Отже, звертаючись до суду з заявою про скасування вжитого до боржника заходу, представником ОСОБА_1 , адвокатом Вишняковою І.О. не наведено, а судом першої інстанції не встановлено фактичних даних, які свідчили б про суттєву зміну обставин, що зумовили вжиття цього заходу ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 31 травня 2012 року, або досягнення мети, з якою цей захід застосовано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у боржника ОСОБА_1 було описано та арештоване майно, яке було передано на реалізацію до ДП « СЕТАМ», за рахунок якого можливо було б зменшити заборгованість за виконавчим документом, але у зв`язку з відсутністю зареєстрованих покупців майно не було реалізовано, також не є підставою для скасування вжитого ухвалою суду щодо неї тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом при вирішення заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не було взято до уваги поданих відомостей про часткове виконання боржником судового рішення, відсутності фактів умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення, повернення виконавчих проваджень через відсутність у неї майна та доходів, за рахунок яких можливе подальше примусове виконання судового рішення, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки згідно наданих відділом ДВС відомостей, упродовж останніх трьох років боржниця ОСОБА_1 не сплатила на користь стягувачів жодних коштів та не вчиняла дії, які б призвели до повного або часткового погашення боргу по виконавчому провадженню. 

Часткова сплата коштів солідарними боржниками у попередні періоди не свідчить про наявність підстав для скасування вжитих щодо ОСОБА_1 обмежень, так як сума невиконаних зобов`язань за виконавчими документами станом на липень 2024 року залишається значною, а саме - 731478, 34 гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є жінкою та має право виїхати за кордон у зв`язку зі збройною агресією РФ, колегією суддів до уваги не приймаються, виходячи з того, що борги заявницею не сплачені, виконавчі провадження не виконуються у повному обсязі більше 12 років, а відтак, вказані обставини унеможливлюють задоволення заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на даний час не відпали підстави для застосування щодо ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування тимчасового обмеження її у праві виїзду за межі України.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Вишнякової Ірини Олександрівни залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 27 лютого 2025 року.
Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кухар С.В.	Кочеткова І.В.