ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

07 січня 2025 року 	м.Суми	

Справа №592/1057/23 
Номер провадження 22-ц/816/160/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Рунова В. Ю. 
з участю секретаря судового засідання – Назарової О.М., 
у присутності :
представник позивача ОСОБА_1 - адвоката Пулинця Богдана Анатолійовича, 
представника відповідача Сумської міської ради – Харченка Олега Олександровича,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Пулинцем Богданом Анатолійовичем, 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2024 року у складі судді Князєва В.Б., ухваленого в м. Суми, повний текст якого виготовлено 08 квітня 2024 року, 
в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Сумської міської ради, третя особа – приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Сумської області Матус Наталія Миколаївна, про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом. 
Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його двоюрідна сестра ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її дочка – ОСОБА_4 , яка доводилася йому двоюрідною племінницею. Після їх смерті залишилося спадкове майно, що складається із квартири АДРЕСА_2 . Він є єдиним спадкоємцем за законом після їх смерті та, у зв`язку з постійним проживанням разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини, вважається таким , що фактично прийняв спадщину. Зазначає, що оформити свої права на спадкове майно в позасудовому порядку він позбавлений можливості, так як не був зареєстрований разом із спадкодавцями, у зв`язка з чим вимушений звернутися до суду з вимогами про встановлення факту спільного проживання разом з спадкодавцями – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 грудня 2023 року, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 змінено позивача у цій судовій справі на його правонаступника ОСОБА_1 . 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
       Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Пулинця Б.А., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що факт родинних відносин між ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , та померлими ОСОБА_3 і ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвами про народження, одруження та архівними довідками. Факт постійного проживання ОСОБА_2 із спадкодавцями в судовому засіданні підтвердили допитані в суді першої інстанції свідки. Вважає, що є правові підстави для визнання за ОСОБА_1 в порядку правонаступництва за померлим ОСОБА_2 права власності на спадкове майно.
Сумською міською радою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказувала на відсутність в матеріалах справи доказів, які підтверджують факт родинних відносин між ОСОБА_2 та спадкодавцем ОСОБА_4 . Звертає увагу на те, що відповідно до довідки приватного нотаріуса Матус Н.М. від 29 січня 2021 року, ОСОБА_2 у бесіді з приватним нотаріусам повідомив, що на час відкриття спадщини він не проживав із спадкодавцем. Вказує також на відсутність в матеріалах справи відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з чим відсутні підстави для звернення до суду за захистом права на спадщину. Просить доводи апеляційної скарги залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 (а.с. 3).
ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_4 , батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_3 (а.с. 4).
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 5).
18 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Сумської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с. 6).
З довідки приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Сумської області Матус Н.М. від 29 січня 2021 року № 5/02-31 вбачається, що ОСОБА_2 було рекомендовано звернутися до суду для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем (а.с. 7). 
ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 60).
Із заповіту від 27 лютого 2023 року вбачається, що спадкоємцем всього майна ОСОБА_2 є ОСОБА_1 (а.с. 61).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач неправильно обрав спосіб судового захисту, оскільки обраний спосіб захисту та позовна вимога, яку він просить задовольнити, не відповідають встановленим судом обставинам справи, зокрема, позивач не звертався до суду з вимогою про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем, хоча з довідки Сумського міського нотаріального округу Сумської області вбачаються перешкоди у оформленні спадкових прав позивача у нотаріальному порядку.
Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, з огляду на наступне. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 посилаючись на те, що він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті його двоюрідної сестри ОСОБА_3 та дочки останньої – ОСОБА_4 , з якими за його ствердженням, він постійно проживав на час відкриття спадщини, просив визнати за ним право власності на спірну квартиру, що належала померлим на праві спільної часткової власності. 
Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом статей 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно із ст. 1261, 1264, ч. 1 ст. 1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року  в справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19.
Встановлено, квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної частковій власності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та її дочці ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відповідно до наданої Сумською міською державною нотаріальною конторою на запит апеляційного суду інформацією, спадкові справи після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заводилися та свідоцтва про право на спадщину не видавалися. 
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та не спростовується заявником апеляційної скарги, на час відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , з останньою постійно проживала та була зареєстрована її дочка – ОСОБА_4 .
Тобто, спадщина після смерті ОСОБА_3 , у відповідності до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України була прийнята її дочкою – ОСОБА_4 , яка відноситься до спадкоємців за законом першої черги, та від прийняття спадщини, у встановленому законом порядку вона не відмовлялася. Тоді як, ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , який за твердженнями заявника апеляційної скарги, доводився ОСОБА_3 двоюрідним братом та, відповідно, відносився до спадкоємців за законом п`ятої черги. 
Проте, на вказане не звернув уваги суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , в частині визнання в судовому порядку права власності в порядку спадкування на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , з підстав неправильного обрання позивачем способу захисту порушеного права. 
Щодо вимог про визнання за позивачем права власності на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 колегія суддів бере до уваги наступне. 
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).
Тож відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець вправі звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.
У разі коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку.
Порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами та являє собою визначеною законодавством сукупністю функцій, притаманною юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.
Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 559/2667/13-ц (провадження № 61-1416св18) зазначив, що обґрунтованим є висновок, за яким свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тож якщо бракує умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.
За загальним правилом, визначеним статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін.
Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Проте, ані суду першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення суду, доказів на підтвердження того, що до звернення до суду з позовом, ОСОБА_2 у встановленому законом порядку прийняв спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_4 , але у оформленні спадкових прав в позасудовому порядку на нерухоме майно йому було відмовлено. 
Як вбачається з довідки приватного нотаріуса Матус Н.М., ОСОБА_2 19 грудня 2019 року звернувся до Сумської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті племінниці – ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак в її прийнятті йому було відмовлено з підстав пропуску строків, визначених ст. 1268 ЦПК України. Рекомендовано ОСОБА_2 звернутися до суду для вирішення питання надання йому додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з фактичним проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини, спростовуються зібраними у справі доказами. 
Зокрема, звертаючись до нотаріуса, ОСОБА_2 під час бесіди повідомив, що станом на 16 лютого 2019 року він із спадкодавцем постійно не проживав (а.с. 7). 
Відповідно до матеріалів спадкової справи, ОСОБА_2 з 29 листопада 1975 року і до його смерті перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 . ОСОБА_2 з 26 квітня 1980 року і по день смерті був зареєстрованим в АДРЕСА_3 , де була зареєстрована і його дружина ОСОБА_9 (а.с. 84, 85). 
Показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не підтверджуються жодним письмовим доказом. Більш того, за ствердженням свідків ОСОБА_9 проживав в належній ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартирі з 2010 року, однак, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи №16011 на вказану квартиру, на час здійснення у 2011 році приватизації квартири кількість мешканців квартири значиться двоє (а.с. 55). 
Колегія суддів звертає увагу і на те, що стороною позивачем не було наведено підстав проживання ОСОБА_2 окремо від своєї родини, разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в однокімнатній квартирі. 
Також, достатніх доказів на підтвердження родинних зв`язків між ОСОБА_2 та померлою ОСОБА_4 , зокрема те, що остання доводилася позивачу двоюрідною племінницею, стороною позивача надано не було. З клопотанням про витребуванням цих доказів ОСОБА_2 , його правонаступник ОСОБА_1 чи їх представник до суду першої інстанції не зверталися. 
Колегія суддів не вбачає підстав для врахування долучених до апеляційної скарги копії свідоцтв, довідок та відомостей з державного реєстру, адже заявником апеляційної скарги взагалі не наведено об`єктивних обставин, що перешкоджали їх поданню до суду першої інстанції у визначені ст. 83 ЦПК України строки. 
Таким чином, беручи до уваги те, що матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження наявності правових підстав для вирішення питання визнання у судовому порядку прав ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_2 , на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , у задоволенні позовних вимог слід відмовити з цих підстав, а не з підстав обрання позивачем неправильного способу захисту порушених прав, як помилково вважав суд першої інстанції. 
З огляду на викладене, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, на підставі п 3 та п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Пулинцем Богданом Анатолійовичем, задовольнити частково. 
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2024 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 7 січня 2025 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   В. Ю. Рунов