Справа № 133/2140/24 
Провадження № 33/801/19/2025
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач: Береговий О. Ю.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року                                                                     м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О. Ю.,
розглянув апеляційну скаргу адвоката Балдука Андрія Олександровича на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 листопада 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №883213 від 18 липня 2024 року, цього ж дня о 17:10 год. на автодорозі М-21, 247 км, у с. Махнівка Хмільницького району Вінницької області водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Jeep Renegade», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки у повному обсязі. Проводилася безперервна відеофіксація на портативний відеореєстратор №471656, №476591. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору. 
Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 – адвокат Балдук А. О. оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою, винесеною за неповноти та необ`єктивності судового розгляду, з порушенням норм матеріального та процесуального справа, просить її скасувати, а провадження у справі – закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу адвокат вказує на неналежне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, оскільки судова повістка була направлена не за його постійним місцем проживання, а адреса за якою вона надсилалися містить помилку у написанні та різниться у матеріалах справи. Внаслідок розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 він був позбавлений можливості реалізувати свої права, гарантовані ст. 268 КУпАП. Адвокат зазначає, що ОСОБА_1 не була забезпечена можливість скористатися правовою допомогою адвоката, хоча він неодноразово просив про це на місці події під час зупинки його поліцейськими та надалі при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідно саме на такі протиправні дії поліцейських ОСОБА_1 відмовився від спілкування з поліцейськими, а не від проходження встановленого законом огляду. При цьому на місці події у різний час і в різній кількості знаходилося декілька патрульних екіпажів, що дає підстави для сумніву у дотриманні поліцейськими вимог закону щодо безперервності відеозапису, а сторона захисту позбавлена можливості вказати конкретний час переривання відеозапису, оскільки наданий судом файл не відкривається. 
Крім того, у апеляційній скарзі адвокатом порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Дане клопотання обґрунтоване тим, що копія оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не надсилалася, а адвокату вона надійшла на електронну адресу лише 22 листопада 2024 року після подання ним відповідної заяви. 
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Як убачається із матеріалів справи, постанова Козятинського міськрайонного суду Вінницької області була винесена без участі ОСОБА_1 04 листопада 2024 року. Із заявою про ознайомлення із матеріалами справи в електронному вигляді та надання доступу до електронної справи захисник ОСОБА_1 – адвокат Балдук А. О. звернувся 22 листопада 2024 року, що підтверджується штепмелем вхідної кореспонденції суду першої інстанції, та як ним стверджується цього ж дня він ознайомився із матеріалами справи, зокрема текстом постанови суду. Разом з тим, копія постанови суду направлена ОСОБА_1 супровідним листом лише 26 листопада 2024 року за вих. №133/2140/24/9502/2024. 
З огляду на вищенаведене, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 листопада 2024 року пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.
У судове засідання ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Грабік М. С. не з`явилися. 
06 лютого 2025 року адвокатом Грабіком М. С. подане клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване неможливістю його участі у судовому засіданні у зв`язку із сімейними обставини. Будь-яких доказів до клопотання адвокатом долучено не було.
Окрім того, 06 лютого 2025 року безпосередньо ОСОБА_1 на електронну пошту апеляційного суду також направлене клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із неможливістю взяти участь у судовому засіданні, навіть у режимі відеоконференції, через різке погіршення самопочуття. Доказів до клопотання також долучено не було. 
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КпАП України неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Апеляційний суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та його захисника, що відповідає положенням ст. 268 КУпАП, оскільки ані ОСОБА_1 , ані його захисник – адвокат Грабік М. С., своєчасно повідомлені про місце і час розгляду справи, не довели поважність причин своєї неявки в судове засідання. Крім того, доводи та пояснення щодо обставин справи ними були надані у попередніх судових засіданнях. 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо підчас розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з п. 2 ч. 8 цієї статті за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться доказами. Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.
Як убачається із матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №883213 від 18 липня 2024 року, цього ж дня о 17:10 год. на автодорозі М-21, 247 км, у с. Махнівка Хмільницького району Вінницької області водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Jeep Renegade», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки у повному обсязі. Безперервна відеофіксація події була здійснена на портативні відеореєстратори №471656, №476591. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги 2.5 Правил дорожнього руху, внаслідок чого складений даний протокол.
До протоколу додане направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18 липня 2024 року до КП «Козятинська ЦРЛ» у зв`язку із виявленими ознаками сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів.
Також доданий рапорт поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП старшого сержанта поліції Микити Демченка, з якого слідує, що під час несення служби 18 липня 2024 року о 17:10 год. був зупинений транспортний засіб «Jeep», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який є суддею Шевченківського районного суду м. Києва, за порушення п. 2.9в Правил дорожнього руху, а саме ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. У ході спілкування у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки у повному обсязі. Подія фіксувалася безперервно на портативні відеореєстратори №476591 та №471656. Щодо водія був складений протокол серії ААД №883213 за ст. 130 КУпАП та постанова серії ЕНА №2631953 за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Водій був відсторонений від керування транспортним засобом шляхом передання транспортного засобу тверезому водію.
Копія постанови серії ЕНА №2631953 від 18 липня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП приєднана до матеріалів справи. 
Крім того, до матеріалів справи долучений відеозапис з портативних відеореєстраторів, які встановлені на форменому одязі працівників поліції, якими безперервно зафіксовано хронологію подій 18 липня 2024 року за участі ОСОБА_1 . Згідно відеозапису автомобіль «Jeep Renegade», д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції за порушення правил дорожнього руху, а саме керування транспортним засобом без номерного знака. Під час спілкування із водієм йому було повідомлено про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння. У зв`язку із виявленими ознаками ОСОБА_1 було неодноразово запропоновано пройти медичний огляд на стан сп`яніння, однак, водій від проходження огляду відмовився як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, при цьому, зазначав поліцейським, що вони можуть робити що хочуть. Слід зауважити, що ОСОБА_1 , проявляючи зухвалу поведінку, просив викликати начальника, надати йому адвоката з безоплатної правової допомоги та стверджував про неможливість його затримання. При цьому також декілька разів просив поліцейського вимкнути камеру відеозапису. Надалі, у зв`язку із відмовою від проходження огляду щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення. Необхідно також зазначити, згідно відеозапису, у зв`язку із виявленням у автомобілі ОСОБА_1 зброї на місці події перебувало декілька екіпажів поліції.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, встановлений чіткий алгоритм дій щодо проведення огляду водія на стан алкогольного (іншого) сп`яніння і оформлення його результатів. 
Відповідно до п. 2, 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Вказані ознаки алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 визначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №883213 від 18 липня 2024 року.
Відповідно до п. 6, 7 Розділу І цієї Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.
Відповідно до п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 
Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ураховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, об’єктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп’яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у передачі керування транспортними засобами особі, яка перебуває у стані такого сп’яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп’яніння.
Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина цілком доведена матеріалами справи. Факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння зафіксований відповідними, належними достовірними та достатніми доказами, які узгоджуються між собою, із іншими доказами у справі та є підтвердженням наявності у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у його відмові як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
За викладених фактичних та об`єктивних обставин справи з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові суду першої інстанції від 04 листопада 2024 року, слід погодитися, оскільки вони є правильними, виваженими, належно умотивованими в установленому порядку.
Оскаржуючи постанову суду першої інстанції адвокат стверджує про порушення права на захист ОСОБА_1 через ненадання йому адвоката на місці події. Саме у відповідь на дії поліцейських ОСОБА_1 відмовився від спілкування з ними, а не від проходження встановленого законом огляду.
Однак, як вбачається з обставин справи та наявного відеозапису з портативних відеореєстраторів працівників поліції, ОСОБА_1 категорично відмовився саме від проходження огляду на стан сп`яніння, а не від спілкування із працівниками поліції, але одночасно просив надати йому адвоката безоплатної правничої допомоги. 
Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Втім вимоги чинного КУпАП не передбачають обов`язку працівникам поліції самостійно та за державний кошт залучати безоплатного захисника під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» в Україні діє інститут безоплатної первинної правничої допомоги, як вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи та обов`язки, порядок їх реалізації та виконання, відновлення прав у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно приписів ст. 9 цього Закону до суб`єктів надання первинної правничої допомоги зокрема належать органи виконавчої влади; органи місцевого самоврядування; центри з надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону звернення про надання одного з видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 7 цього Закону, надсилаються або подаються особами, які досягли повноліття, безпосередньо до центральних та місцевих органів виконавчої влади, територіальних органів центральних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції.
Згідно ч. 1 ст. 11-1 Закону звернення про надання одного з видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 7 цього Закону, подаються в усній або письмовій формі до центру з надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 7 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» безоплатна первинна правнича допомога включає такі види правничих послуг: надання правової інформації; надання консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру); надання допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правничої допомоги та медіації.
Приписами ч. 8 ст. 10 та ч. 6 ст. 11-1 цього Закону встановлено те, що якщо під час розгляду звернення про надання безоплатної первинної правничої допомоги встановлено, що особа потребує надання безоплатної вторинної правничої допомоги, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, який розглядає звернення, або центр з надання безоплатної правничої допомоги, який розглядає звернення зобов`язаний роз`яснити особі або її законному представникові чи патронатному вихователю порядок подання звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги.
Таким чином, з огляду на зміст вказаних вимог Закону вбачається, що особа, яка потребує первинної безкоштовної правової допомоги має право самостійно звернутися до органів уповноважених на надання первинної правової допомоги.
Слід також зазначити, що працівниками поліції лише складається протокол про адміністративне провадження та збираються докази на підтвердження встановлених ним відомостей, а розгляд справи провадиться судом відповідно до ст. 221 КУпАП та переглядається судом апеляційної інстанції відповідно та порядку, передбаченому ст. 294 КУпАП. Більш того, реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема і права на захист за вільним вибором захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, кожна особа, зокрема і ОСОБА_1 , має право як під час перебування матеріалів справи в установі поліції, працівники якої склали протокол про адміністративне правопорушення, так і під час перебування та розгляду справи судом.
У свою чергу, зважаючи на встановлені судом обставини, дії ОСОБА_1 під час оформлення адміністративних матеріалів не можуть бути розцінені інакше, аніж намагання будь-яким чином уникнути процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а його суперечлива поведінка не свідчить про дійсне бажання отримати правовий захист, тим паче зважаючи на його власні заяви про свою цілковиту обізнаність та тривалу професійну правову трудову діяльність.
Щодо аргументів апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_1 внаслідок неналежного його повідомлення про розгляд справи, а також розгляду справи у його відсутність, то такі не є спроможними та не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
За матеріалами долученого до справи відеозапису убачається, що ОСОБА_1 особисто повідомляти адресу свого проживання відмовився, вказавши, що така зазначена у документах. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №883213 від 18 липня 2024 року місцем проживання ОСОБА_1 поліцейським згідно встановлених даних зазначено: АДРЕСА_1 . 
Як слідує із матеріалів справи, розгляд справи у суді першої інстанції був призначений на 04 листопада 2024 року. Судова повістка ОСОБА_1 була направлена за адресою: АДРЕСА_1 . Дане поштове відправлення було повернуто суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Тобто фактично допущена помилка лише у одній літері назви вулиці, що не впливає на можливість доставлення поштового відправлення адресату.
Зважаючи на відсутність інших відомостей про місце проживання ОСОБА_1 чи контактних даних, належить стверджувати, що суд першої інстанції вжив всіх заходів для повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності про дату, час та місце розгляду справи.
Крім того, апеляційний суд вважає, що  ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення ще в липні 2024 року, не був позбавлений можливості реалізувати усі свої права, визначені КУпАП у будь-який спосіб. Втім жодних дій для обґрунтування власної позиції у справі ним здійснено не було.
При цьому, КУпАП визначені випадки, коли справа не може розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (ст.268 КУпАП), однак, розгляд справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за якою  ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, не належить до цих випадків.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, зокрема, проводити судове засідання у відсутності особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, апеляційний суд не вбачає порушення прав ОСОБА_1 внаслідок розгляду справи судом першої інстанції за відсутності його як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Слід також додатково звернути увагу, що апеляційним судом надсилалася судова повістка про виклик ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , яка за твердженнями у апеляційній скарзі є єдиною дійсною адресою проживання особи, однак, судова кореспонденція була повернута до суду неврученою із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Жодних інших доводів апеляційна скарга не містить.
У ході судового розгляду захисник Кормушина К. О. також наголошував на тому, що останньому поліцейськими не були оголошені конкретні ознаки сп`яніння, а його адекватна поведінка цілком відповідала обстановці, тоді як саме поліцейські були щодо нього упередженими та чинили психологічний тиск.
Однак такі твердження абсолютно спростовуються долученим до матеріалів справи відеозаписом, зокрема на 0:00:18 с. – 0:00:47 с. відеозапису поліцейський запитав чи не вживав ОСОБА_1 алкогольні напої, оголошені виявлені у нього ознаки саме алкогольного сп`яніння, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота, та запропоновано пройти відповідний огляд. 
Доводи щодо психологічного тиску на ОСОБА_1 та упередженості працівників поліції, що складали адміністративні матеріали, не підтверджено ані документально (скарга на дії працівників поліції або в порядку адміністративного судочинства), ані формально не зафіксовано (на відеозаписі), тож дані доводи захисника спростовуються матеріалами справи.
Наведені в апеляційній скарзі аргументи загалом не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 норм матеріального чи процесуального права, не спростовують правильний висновок судді суду першої інстанції. З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі апеляційний суд визнає необґрунтованими та не знаходить законних підстав для їх задоволення.
На підставі вищевикладеного апеляційний суд дійшов переконання про відсутність законних підстав для скасування правильної, належно умотивованої постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 листопада 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
постановив:
Клопотання захисника ОСОБА_1 – адвоката Балдука Андрія Олександровича про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Поновити захиснику ОСОБА_1 – адвокату Балдуку Андрію Олександровичу строк на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 листопада 2024 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Балдука Андрія Олександровича залишити без задоволення.
Постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 листопада 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду О. Ю. Береговий