Номер провадження: 22-ц/813/2183/25 
Справа № 521/4129/24
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2025 року                                                                 м. Одеса

       Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Сегеди С.М., Сєвєрової Є.С.,
з участю секретаря Волкової Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Чумаченко Святослава Олександровича, представника ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2024 року про відмову забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Тополевої Ю.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини, -
в с т а н о в и в:
У березні 2024 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини.
03 липня 2024 року ОСОБА_1  звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив:
- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- встановити порядок спілкування ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступним чином:
два рази на тиждень щовівторка та щочетверга з 18:00 до 21:00 за місцем перебування дитини, без присутності матері дитини ОСОБА_2 , обов`язок щодо забирання дитини за місцем перебування дитини та послідуючого повернення ОСОБА_2 покласти на ОСОБА_1 ;
кожного першого та третього тижня місяця з 18:00 п`ятниці та до 16:00 неділі з ночівлею за місцем проживання ОСОБА_1 , без присутності матері дитини ОСОБА_2 , обов`язок щодо забирання дитини за місцем перебування дитини та послідуючого повернення ОСОБА_2 покласти на ОСОБА_1 ; 
у той час, коли дитина не перебуває з батьком, шляхом безперешкодного онлайн спілкування батька з дитиною засобами телефонного та відеозв`язку (за допомогою месенджерів Telegram, Skype, Viber, WhatsApp тощо) телефоном (планшетом) дитини або його матері ОСОБА_2 , шляхом приймання дитиною на своєму телефоні (планшеті) (за номером телефону: НОМЕР_1 та іншими номерами) або ОСОБА_2 (за номером телефону: НОМЕР_2 та іншими номерами) вхідних дзвінків від батька (за номером телефону: НОМЕР_3 та іншими номерами) або телефонування дитиною або матір`ю батькові.
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, забороняє приймати участь у вихованні сина та відсутність контактів батька з сином створює загрозу втратити безпосередній емоційний контакт дитини з батьком, що в подальшому може ускладнити виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини з батьком.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду, адвокат Чумаченко С.О., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, а також як таку, що не відповідає матеріалам справи.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами та відповідають інтересам сина, якого ОСОБА_2 позбавила батьківської турботи.
Також апелянт зазначив, що зустрічі батька з дитиною будуть сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між ними, відповідатимуть інтересам як батька, так і дитини, та зможуть усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
В судове засідання, призначене на 21 січня 2025 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 209-213).
На адресу апеляційного суду надійшло клопотання від адвоката Поліхранової Ю.В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 214).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд вважав, що вжиття заходів забезпечення позову не впливатиме на виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, так як предмет позову у вказаній справі стосується визначення місця проживання дитини, та не стосується усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку спілкування з нею.
Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується в повній мірі за наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.
При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою позовним вимогам.
Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Вказана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21) вказано, що:
«судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).
Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання».
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», №31111/04, § 54).
Також, ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.
У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).
Також Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 у справі № 490/1087/21 зазначив, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).
Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.
Верховний Суд зауважив, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з врахуванням та «якнайкращим забезпеченням інтересів дитини».
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У касаційній скарзі відповідач посилалась на те, що судами не були досліджені докази стосовно того, що поведінка батька дітей не є прикладом для наслідування, бо він схильний до насильства та до правопорушень, про що свідчать судові рішення, які додані як докази до матеріалів справи, де задокументовані належним чином факти вчинення домашнього насильства позивачем (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У даному випадку спілкування батька з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи правову природу спору та тривалість розгляду справи судом першої інстанції.
Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що батько, який на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.
З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі з 30 травня 2023 року припинили спільне проживання, з червня 2023 року ОСОБА_5 два тижні проживав разом з батьком, а з середини червня та до початку серпня 2023 року неповнолітня дитина проживала, як з батьком так із матір`ю за графіком два через два дні.
За узгодженням сторін по справі дитина з початку серпня 2023 року та по 25.01.2024 року проживала по черзі з кожним із батьків по три дні.
Згідно вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав.
На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув та помилково відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом встановлення графіку спілкування дитини з батьком.
Поряд з цим, слід звернути увагу на те, що відповідачем не надано обґрунтованих доказів, що зустрічі дитини із батьком можуть призвести до негативних наслідків для стану дитини. У справі, що перебуває на розгляді в суді доказів щодо таких випадків з боку батька не надано.
Тому, задля безпечного, спокійного та всебічного розвитку має бути забезпечено спілкування дитини з обома батьками, і зустрічі батька з нею, у даному випадку на думку апеляційного суду, будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька із його малолітнім сином і ця обставина відповідатиме найкращим його інтересам.
При цьому, колегія суддів вважає, що для відновлення та підтримання родинних стосунків між ОСОБА_1 та малолітнім ОСОБА_5 необхідно надати можливість батьку спілкуватись з сином шляхом:
кожного першого та третього тижня місяця з 18:00 год. п`ятниці та до 16:00 год. неділі з ночівлею за місцем проживання ОСОБА_1 , без присутності матері дитини ОСОБА_2 , обов`язок щодо забирання дитини за місцем перебування дитини та послідуючого повернення ОСОБА_2 покласти на ОСОБА_1 ; 
у той час, коли дитина не перебуває з батьком, шляхом безперешкодного онлайн спілкування батька з дитиною засобами телефонного та відеозв`язку (за допомогою месенджерів Telegram, Skype, Viber, WhatsApp тощо) телефоном (планшетом) дитини або його матері ОСОБА_2 , шляхом приймання дитиною на своєму телефоні (планшеті) (за номером телефону: НОМЕР_1 та іншими номерами) або ОСОБА_2 (за номером телефону: НОМЕР_2 та іншими номерами) вхідних дзвінків від батька (за номером телефону: НОМЕР_3 та іншими номерами) або телефонування дитиною або матір`ю батькові.
Одночасно, колегія суддів, звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі проживали за однією адресою в квартирі АДРЕСА_1 , однак на час розгляду справи між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір щодо вселення ОСОБА_1 в квартиру, в якої проживає ОСОБА_2 з дитиною, а тому, колегія суддів вважає недоцільним та таким, що не підлягають задоволенню вимоги заяви про встановлення порядку спілкування заявника з дитиною наступним чином - два рази на тиждень щовівторка та щочетверга з 18:00 год. до 21:00 год. за місцем перебування дитини, без присутності матері дитини ОСОБА_2 .
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.
Оскільки, постанова апеляційного суду не стосується вирішення справи по суті, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає, тобто розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється та має бути здійснено судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у разі потреби в майбутньому за клопотанням учасника справи суд може замінити один захід забезпечення позову іншим (частина перша статті 156 ЦПК України). 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката Чумаченко Святослава Олександровича, представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2024 року - скасувати.
Прийняти постанову.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) не чинити перешкоди ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановити порядок спілкування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступним чином:
кожного першого та третього тижня місяця з 18:00 год. п`ятниці та до 16:00 год. неділі з ночівлею за місцем проживання ОСОБА_1 , без присутності матері дитини ОСОБА_2 , обов`язок щодо забирання дитини за місцем перебування дитини та послідуючого повернення ОСОБА_2 покласти на ОСОБА_1 ; 
у той час, коли дитина не перебуває з батьком, шляхом безперешкодного онлайн спілкування батька з дитиною засобами телефонного та відеозв`язку (за допомогою месенджерів Telegram, Skype, Viber, WhatsApp тощо) телефоном (планшетом) дитини або його матері ОСОБА_2 , шляхом приймання дитиною на своєму телефоні (планшеті) (за номером телефону: НОМЕР_1 та іншими номерами) або ОСОБА_2 (за номером телефону: НОМЕР_2 та іншими номерами) вхідних дзвінків від батька (за номером телефону: НОМЕР_3 та іншими номерами) або телефонування дитиною або матір`ю батькові.
В задоволенні іншої частини заяви - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 04 лютого 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Є.С. Сєвєрова