Справа № 130/3703/24
Провадження № 22-ц/801/482/2025
Категорія: 44
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року	Справа № 130/3703/24	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Головне управління Національної поліції у Вінницькій області,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 грудня 2024 року, постановлену місцевим судом під головуванням судді Грушковської Л.Ю., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про стягнення моральної шкоди,

встановив:

       Короткий зміст позовних вимог.
В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про стягнення моральної шкоди в якому просив: «за хамску бездіяльність відповідачів при невиконанні ними законів України стягнути з держави Україна на його користь 70000 грн.; зазначити у своєму майбутньому рішенні, де шукати «прейскуранти» згідно висновку, розміщеного на офіційному інтернет - представительстве Президента України».
       Рішення суду першої інстанції і мотиви його ухвалення.
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 грудня 2024 року вирішено позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Вінницькій області про стягнення моральної шкоди вважати неподаною та повернути її заявнику, разом з доданими до неї документами.
Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Ухвала суду мотивована тим, що використовує лексику, яка не притаманна для написання ділових документів (в тому числі скарг, клопотань), зокрема, відображає зневажливе ставлення щодо суддів та до судової гілки влади загалом, що виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики.
Провадження в суді апеляційної інстанції.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, просив оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу на продовження розгляду. Крім того в прохальній частині апеляційної скарги ОСОБА_1 просив: «Звернути увагу на мої додатки, зокрема на постанову Вашей апеляції від 29 жовтня 2020 року, яка скасувала рішення саме цей судді, яка покриває бездіяльність свого брата – прокурора з обласной прокуратури».
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що на переконання скаржника суд попередньої інстанції помилково прийшов до висновку що висновок офіційного представництва президента України, який розміщений на його Веб-сайті є не діловим документом. Вважає, що використані ним вислови не є його особистою думкою, а лиш процитовані з Веб-сайту офіційного представництва президента України. Вважає, що його позбавлено права на доступ до правосуддя. Крім того вважає, що оскаржуваною ухвалою, суддя попередньої інстанції «зриває своє невдоволення на звичайному громадянинові».
20 січня 2025 року від представника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області – Ільяшової В.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечила аргументи викладені в ній вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про повернення вказаної позовної заяви.
Інші сторони не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції
Позиція суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заперечення викладені в відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб
Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру .
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до суду.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 2, 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Аналіз змісту частини другої статті 44 ЦПК України дає підстави для висновку, що перелік дій, які суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.
У процесуальних правовідносинах, намагаючись донести свою думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників. Вказані дії є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє, і суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства.
Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 7 листопада 2019 року у справі №9901/324/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21, від 17 листопада 2022 року у справі № 822/5962/15.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що учасник справи повинен користуватися процесуальними правами виключно в межах завдань цивільного судочинства, сприяючи суду у здійсненні правосуддя. Якщо такий учасник вчиняє процесуальну дію з іншою метою, зокрема образити, принизити учасників судового процесу, їхніх представників, суд, висловити власні негативні емоції на їхні дії та рішення, він виходить за межі змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій.
Між тим, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначив наступні вислови: «…за хамску бездіяльність відповідачів», «…де мені шукати «прейскуранти…».
Крім того, в поданій апеляційній скарзі скаржник також використовує непритаманну лексику, а саме: «…зривати своє невдоволення на звичайному громадянинові.», «…саме цей судді, яка покриває бездіяльність свого брата – прокурора з обласной прокуратури.».
Проте, апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 не посилається на будь-які рішення компетентних органів у його звинуваченнях щодо суддів, зокрема на рішення Вищої ради правосуддя про застосування дисциплінарних стягнень, обвинувальні вироки судів у кримінальних справах щодо суддів тощо.
Колегія суддів зазначає, що заявник в позовній заяві та апеляційній скарзі наводить серйозні дискредитаційні та безпідставні звинувачення щодо професійної діяльності суддів. Заявник систематично в обох документах (позовна заява, апеляційна скарга) ставить під сумнів і оскаржує неупередженість суддів, зокрема, місцевого суду.
Вирішуючи питання прийнятності заяв у справі «Ржегак проти Чеської Республіки», заява № 67208/01, Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) зазначив, що такі висловлювання заявника, як «…Ваш славний Суд підтвердив злочини комуністичного режиму і комуністичних трибуналів…», «Ваш Cуд... ліквідує основні права людини!», «…коли я знаю, що Ваш славний Суд наповнений агентами спецслужб колишньої Чехословаччини та Радянського Союзу…», є неправдивими, недоречними та виявом неповаги до суду – як до його членів, так і до суду як інституції.
Згідно з практикою ЄСПЛ заяву можна відхилити з огляду на зловживання правом на її подання відповідно до частини третьої статті 35 Конвенції, лише за те, що вона була свідомо обґрунтована неправдивими фактами, незалежно від того чи використовуються в ній образливі висловлювання (у справі «Варбанов проти Болгарії», рішення від 5 жовтня 2000 року, заява № 31365/96, пункт 36, («Акдівар та інші проти Туреччини»), рішення від 16 серпня 1996 року, Звіти про Судові рішення та ухвали («Reports of Judgments and Decisions») 1996-IV, с. 1210–1211, пункти 53–54).
У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції вважає, що звинувачення заявника переходять межі нормальної, допустимої та легітимної критики, недоречні та становлять неповагу до суду. Така поведінка заявника, навіть якщо припустити, що його позовна заява не буде розглянута по суті, є явно необґрунтованою, суперечить легітимній меті щодо права особи на звернення до суду.
Схожі за змістом висновки, зокрема, щодо недопущення вживання дискредитаційних та безпідставних звинувачень викладені в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2023 року в справі № 127/31828/19 (провадження № 61-10024св22).
Обґрунтування позовної заяви та апеляційної скарги, з використанням наведених вище висловлювань, які сформовані на підставі неправдивих фактів, згідно з практикою ЄСПЛ кваліфікується як зловживання правом на подання заяви. ЄСПЛ, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання, зокрема, якщо заявник під час звернення до ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (ухвали ЄСПЛ щодо прийнятності у справах «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року, заяви № № 61164/00, 18589/02, «Ржегак проти Чеської Республіки» від 18 травня 2004 року, заява № 67208/01, «Апініс проти Латвії» від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06, пункт 15).
В постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21, від 08 липня 2021 року у справі № 9901/235/20 зазначено, що у процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасник судового процесу має ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, суду та конкретних суддів. Суд не має толерувати використання у процесуальних заявах образливих характеристик. Учасник справи може мати сумніви у тому, чи відповідають дії суду чинному законодавству, а також у неупередженості або об`єктивності суддів та може скористатися інститутом відводу суддів за наявності визначених законом підстав. Проте у скаргах і заявах, як по суті, так і з процесуальних питань, повинен бути стриманим і коректним у словах, утримуватися від надання особистісних характеристик і оцінок.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, зокрема і у разі зловживання таким правом на звернення до суду.
З огляду на вказане колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду, який правильно застосував норми права та визнав неподаною і повернув позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Вінницькій області про стягнення моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги про те, що використані вислови є висновком офіційного представництва президента України, який розміщений на його Веб-сайті є помилковими, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 до позовної заяви та апеляційної скарги додав роздруківку електронної петиції за №22/068138-еп, вказавши, що остання є висновком офіційного представництва президента України.
Натомість відповідно до абз. 3 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» особливою формою колективного звернення громадян до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування є електронна петиція, яка подається та розглядається в порядку, передбаченому статтею 23-1 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 23-1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни можуть звернутися до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування з електронними петиціями через офіційний веб-сайт органу, якому вона адресована, або веб-сайт громадського об`єднання, яке здійснює збір підписів на підтримку електронної петиції.
Для створення електронної петиції до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування її автор (ініціатор) заповнює спеціальну форму на офіційному веб-сайті органу, якому вона адресована, або веб-сайті громадського об`єднання, яке здійснює збір підписів на підтримку електронних петицій, та розміщує текст електронної петиції.
Електронна петиція оприлюднюється на офіційному веб-сайті відповідно Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування або на веб-сайті громадського об`єднання, яке здійснює збір підписів на підтримку електронних петицій, протягом двох робочих днів з дня надсилання її автором (ініціатором). (ч. 5-6 ст. 23-1 Закону України «Про звернення громадян»).
       З системного аналізу вказаних норм вбачається, що електронні петиції не є офіційним документом чи висновком органу влади, а є лише формою звернення громадян, яка відображає позицію ініціатора та осіб, що її підтримали.
Посилання апелянта на те, що вислови не є його особистою думкою, а лише процитовані з веб-сайту офіційного представництва президента України, не виключає його відповідальності за їх публічне поширення, оскільки електронні петиції не є офіційним документом чи висновком органу влади, а відображають лише позицію ініціатора та підписантів. Цитування інформації без перевірки її достовірності не звільняє від відповідальності.
Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і її слід залишити без змін.
На підставі ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                         О.Ю. Береговий

Судді:                                                                        О.С. Панасюк

       Т.М. Шемета