ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2025 року	Львів	Справа № 380/14881/24 пров. № А/857/28087/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року (судді Костецького Н.В. ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі №380/14881/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій ,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 12.07.2024 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зарахування ОСОБА_1 , до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі строком 2 роки 5 місяців 0 днів; календарного періоду проходження строкової військової служби строком 2 роки 0 місяців 1 день; стажу роботи на посаді судді Апеляційного суду Львівської області за період з 01 вересня 2016 року по 22 вересня 2016 року включно, строком 22 дні; стажу виконання обов`язків судді Ленінського районного суду м. Львова в період з 19 травня 1986 року по 13 червня 1986 року строком 26 днів; стажу виконання обов`язків судді Дрогобицького районного народного суду Львівської області в період з 16 липня 1987 року по 13 серпня 1987 року, строком 29 днів, та виплати мені щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням стажу на посаді судді 28 років 5 місяців 1 день, у розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 19 лютого 2020 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 19.02.2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 , щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням стажу на посаді судді 28 років 5 місяців 1 день, у розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки Львівського апеляційного суду № 07.20/324/2020 від 13.03.2020 року, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді, з якого розраховуються відсотки при обчисленні довічного грошового утримання: половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі строком 2 роки 5 місяців 0 днів; календарний період проходження строкової військової служби строком 2 роки 0 місяців 1 день; стаж роботи на посаді судді Апеляційного суду Львівської області за період з 01 вересня 2016 року по 22 вересня 2016 року включно, строком 22 дні; стаж виконання обов`язків судді Ленінського районного суду м. Львова в період з 19 травня 1986 року по 13 червня 1986 року строком 26 днів; стаж виконання обов`язків судді Дрогобицького районного народного суду Львівської області в період з 16 липня 1987 року по 13 серпня 1987 року, строком 29 днів, а саме з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області  щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі строком 2 роки 5 місяців 0 днів; календарного періоду проходження строкової військової служби строком 2 роки 0 місяців 1 день; стажу роботи на посаді судді Апеляційного суду Львівської області за період з 01 вересня 2016 року по 22 вересня 2016 року включно, строком 22 дні; стажу виконання обов`язків судді Ленінського районного суду м. Львова в період з 19 травня 1986 року по 13 червня 1986 року строком 26 днів; стажу виконання обов`язків судді Дрогобицького районного народного суду Львівської області в період з 16 липня 1987 року по 13 серпня 1987 року, строком 29 днів, та виплати мені щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням стажу на посаді судді 28 років 5 місяців 1 день, у розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 19 лютого 2020 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 19.02.2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням стажу на посаді судді 28 років 5 місяців 1 день, у розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки Львівського апеляційного суду № 07.20/324/2020 від 13.03.2020 року, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді, з якого розраховуються відсотки при обчисленні довічного грошового утримання: половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі строком 2 роки 5 місяців 0 днів; календарний період проходження строкової військової служби строком 2 роки 0 місяців 1 день; стаж роботи на посаді судді Апеляційного суду Львівської області за період з 01 вересня 2016 року по 22 вересня 2016 року включно, строком 22 дні; стаж виконання обов`язків судді Ленінського районного суду м. Львова в період з 19 травня 1986 року по 13 червня 1986 року строком 26 днів; стаж виконання обов`язків судді Дрогобицького районного народного суду Львівської області в період з 16 липня 1987 року по 13 серпня 1987 року, строком 29 днів, а саме з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та допущено порушення норм процесуального та матеріального права.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що постановою Верховної Ради України №1515-VIII від 08.09.2016 року «Про звільнення суддів» позивач звільнений з посади судді у відставку відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України.
Наказом голови Апеляційного суду Львівської області від 22.09.2016 року №49-К, позивач виведений із штату Апеляційного суду Львівської області.
Відповідно до Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого Апеляційним судом Львівської області 22.09.2016 №0530/113/16, стаж роботи позивача станом на 22.09.2016 становить 28 років 08 місяців 14 днів.
З 23.09.2016 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно Закону України від 02.06.2016 №1402 «Про судоустрій та статус суддів».
Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 06.06.2017 року у справі №463/2178/17, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2017 року, зобов`язано Личаківське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Львові зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає судді право на відставку періоди: половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі строком 2 роки 5 місяців 0 днів; календарний період проходження строкової військової служби строком 2 роки 0 місяців 1 день; стаж роботи на посаді судді Апеляційного суду Львівської області за період з 01 вересня 2016 року по 22 вересня 2016 року включно, строком 22 дні; стаж виконання обов`язків судді Ленінського районного суду м. Львова в період з 19 травня 1986 року по 13 червня 1986 рок строком 26 днів; стаж виконання обов`язків судді Дрогобицького районного народного суду Львівської області в період з 16 липня 1987 року по 13 серпня 1987 року, строком 29 днів; визнавши, що стаж ОСОБА_1 виключно на посаді судді складає 24 роки. Зобов`язати Личаківське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Львові здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з 23.09.2016 року в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру, із врахуванням раніше виплачених сум.
Постановою державного виконавця Личаківського ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області від 19.12.2017 ВП №54827039 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №463/2178/17, виданого 25.05.2017 Личаківським районним судом м. Львова, у зв`язку із виконанням рішення у повному обсязі, що стверджується листом №463/2178/17 від 25.08.2017.
13.03.2020 Львівським апеляційним судом видано позивачу довідку № 07.20/324/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої станом на 18 лютого 2020 року суддівська винагорода позивача, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 201 792,00 гри. (двісті одна тисяча сімсот дев`яносто дві гривні 00 копійок) у тому числі: 1. Посадовий оклад - 126 120,00 грн.; 2. Доплата за вислугу років (60%) - 75 672,00 грн.; 3. Доплата за перебування на адміністративній посаді в суді - 0,00 грн.; 4. Доплата за науковий ступінь - 0,00 грн.; 5. Доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 0,00 грн.; 6. Щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - 0,00 грн. Довідка видана на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та рішення Конституційного суду №2-р/2020 від 18.02.2020 року. Довідку № 07.20/235/2020 від 24.02.2020 вважати не дійсною.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 у справі №380/6758/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ПФУ у Львівській області №1300-0211-8/22993 від 13.04.2020 року щодо відмови ОСОБА_1 , як судді у відставці, у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із його заявою від 16.03.2020 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою, виданою Львівським апеляційним судом №07.20/324/2020 від 13.03.2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 р. Рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці перерахованого з 19.02.2020 згідно із довідкою Львівського апеляційного суду від 13.03.2020 № 07.20/324/2020 за один місяць, звернуто до негайного виконання.
12.02.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо здійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою №07.20/324/2020 від 13.03.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданою Львівським апеляційним судом, в розмірі 90% винагороди судді Апеляційного суду Львівської області, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року.
Листом від 10.03.2021 №2466-1633/М-52/8-1300/21 відповідач повідомив позивача про те, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 по справі №380/6758/20 зобов`язань, щодо обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди судді, на Головне управління не покладено. На виконання вказаного рішення суду, відділом перерахунків пенсій  Управління пенсійного забезпечення у жовтні 2020 року проведено перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 з урахуванням фактично виплачених сум. Рішення суду виконано в частині виплати до негайного виконання в межах суми стягнень за один місяць та проведено виплату у грудні 2020 року за період з 19.02.2020 по 18.03.2020 в сумі - 62568,99 грн. Розмір пенсійної виплати з 19.02.2020 становить 113003,52 грн. За період з 18.03.2020 по 31.01.2021 нараховано доплату в сумі 655010,32 грн., яку включено в реєстр судових рішень, виконання як здійснюється за окремою бюджетною програмою. Виділення коштів для виплати заборгованості за судовим рішенням здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних признане Пенсійному фонду України шляхом перерахування коштів боржнику. Розмір пенсійної виплати станом на 01.03.2021 становить 113003,52 грн. (201792,00 х 56%).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо зарахування стажу роботи на посаді судді та виплати щомісячного довічного грошового утримання, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статей 21, 22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Згідно із статтею 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII).
За змістом п.2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Згідно із частиною 1 статті 142 Закону №1402-VI суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Відповідно до ч.2 ст.142 Закону №1402-VIII суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щомісячне довічне грошове утримання, як зазначено у частині третій статті 142 Закону №1402-VIII, виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Абзацом 4 п.34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
При цьому, будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.
Вказані норми кореспондують зі статтею 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Таким чином, для того аби визначити розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці необхідним є з`ясування його стажу роботи.
Відповідно до ч.1 ст.137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.
До набрання чинності Законом № 1402-VIII дані правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Згідно із абзацом 2 частини 4 статті 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Також відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», в редакції чинній на момент призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Таким чином, з системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що до стажу роботи на посаді судді зараховується половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, календарний період проходження строкової військової служби, час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, а також час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.
Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах прокурорів.
Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду викладених в постановах від 27.02.2018 у справі № 127/20301/17, від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 20.03.2018 у справі № 520/5814/17, від 22.03.2018 року справа № 520/5412/17, від 22.05.2018 у справі № 490/1719/17, від 12.07.2019 у справі №404/5988/17, від 31.10.2019 №766/17221/16-а, від 15.01.2020 у справі №683/600/17, від 12.05.2020 у справі №303/1504/17-а, від 29.04.2020 у справі №426/12415/16-а, від 31.03.2021 у справі № 235/7316/16-а, від 23.06.2022 у справі №420/1987/21, від 31.08.2022 у справі №695/2602/17, від 30.03.2023 у справі №280/2167/21, від 28.07.2023 у справі №360/6255/21, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
Право позивача на зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку періоди: половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі строком 2 роки 5 місяців 0 днів; календарний період проходження строкової військової служби строком 2 роки 0 місяців 1 день; стаж роботи на посаді судді Апеляційного суду Львівської області за період з 01 вересня 2016 року по 22 вересня 2016 року включно, строком 22 дні; стаж виконання обов`язків судді Ленінського районного суду м. Львова в період з 19 травня 1986 року по 13 червня 1986 рок строком 26 днів; стаж виконання обов`язків судді Дрогобицького районного народного суду Львівської області в період з 16 липня 1987 року по 13 серпня 1987 року, строком 29 днів, встановлене рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06.06.2017 року у справі №463/2178/17, яке набрало законної сили.
Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Конституційного суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 25 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VII зі змінами.
Отже, положення закону, на підставі яких позивачу призначено та виплачувалося довічне грошове утримання судді у відставці втратило чинність, і з 19.02.2020 порядок визначення та перерахунку довічного грошового утримання суддям у відставці регулюється статтею 142 Закону № 1402-VII.
Згідно з пунктом 3 даного Закону щомісячне довічне грошове утримання виплачується суддям у відставці у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки.
Матеріалами справи встановлено, що загальний стаж роботи позивача на посаді судді становить 28 років 5 місяців 1 день, а відповідно до вимог пункту 3 статті 142 Закону №1402-VIII відповідач зобов`язаний позивачу виплачувати довічне грошове утримання у розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% + (8 x 2%) = 66%).
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та рішення судів, які набрали законної сили, висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області  – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі № 380/14881/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                            Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 31.01.2025