Номер провадження: 22-ц/813/1049/25 
Справа № 523/9237/22
Головуючий у першій інстанції Кремер І.О.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.01.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря Булацевської Я.В.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
представник позивача – ОСОБА_2 
відповідач – ОСОБА_3 
представник відповідача – ОСОБА_4 
треті особи - Служба у справах дітей Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Кремера І.О., у приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовною заявою представника позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб без самостійних вимог Служби у справах дітей Одеської міської ради, Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною,-
встановив:
Короткий зміст позовних вимог.
Представник позивача Кушнірук А.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб без самостійних вимог Служби у справах дітей Одеської міської ради, Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.
Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.01.2020 року за результатами розгляд справи № 161/20517/19 було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилася дитина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає з матір`ю. Однак, незважаючи на той факт, що позивач проживає окремо від дитини, він має бажання спілкуватися з нею і надалі. Фактично з самого моменту розлучення між сторонами склалися непорозуміння щодо участі позивача у вихованні доньки. Проте, зважаючи на існуючі спірні відносини із відповідачкою, позивач не завжди має можливість реалізувати своє право на особисте спілкування з дитиною, у зв`язку з тим, що відповідачка створює штучні перешкоди стосовно неможливості вільного побачення та спілкування ОСОБА_1 з донькою.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року позовну заяву представника позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб без самостійних вимог Служби у справах дітей Одеської міської ради, Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною – задоволено частково.
Визначено ОСОБА_1 наступні способи участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю – ОСОБА_3 , встановивши систематичні побачення та можливість вільного з нею спілкування, за попередньою домовленістю з матір`ю ОСОБА_8 наступним чином:
?Кожну першу та третю суботу і неділю місяця з 16 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. у місці визначеному за погодженням сторін;
?У день народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 10 год. 00 хв. по 15 год. 00 хв., у місці визначеному за погодженням сторін;
?В період літніх канікул протягом 14 календарних днів, у місці визначеному за погодженням сторін;
?Безперешкодного спілкування засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку, у час вільний для дитини час з урахування розпорядку дня дитини.
При організації побачень враховувати розпорядок дня дитини, стан здоров`я дитини за умови забезпечення батьком дитини ОСОБА_1 необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.
В обґрунтування рішення суд зазначає, що стороною позивача не було доведено належними доказами факт чинення перешкод з боку матері ОСОБА_3 у спілкуванні позивача з донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , натомість стороною відповідача в підтвердження їхніх заперечень в частині даної позовної вимоги були надані суду докази, які спростовують обставини, зазначені позивачем в цій частині.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази не підтверджують викладених в позовній заяві обставин, які є необхідними для задоволенні даного позову в частині позовної вимоги щодо усунення перешкод у вихованні та спілкування позивача з дитиною, окрім того, спростовуються доказами, наданими стороною відповідача, а тому суд прийшов до переконання, що в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.
Суд першої інстанції зазначив, що беручи до уваги законодавчо закріплене право дитини на родину, та право ОСОБА_1 як батька на спілкування з донькою та брати участь у її вихованні, враховуючи те, що наразі позивач перебуває за кордоном у зв`язку із працевлаштуванням, а місцем проживання його на території України є м. Луцьк, що знаходиться за значній територіальній віддаленості від м. Одеса, суд дійшов до переконання, що визначений у висновку Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-05-3/299вх порядок способу участі позивача у вихованні доньки не в повній повній мірі буде достатнім для налагодження та побудови нормальних родинних стосунків, а тому, задля забезпечення збалансування наведених вище прав і гарантій, суд встановив ОСОБА_9 наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою домовленістю з матір`ю дитини:
?Кожну першу та третю суботу і неділю місяця з 16 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. у місці визначеному за погодженням сторін;
?У день народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 10 год. 00 хв. по 15 год. 00 хв., у місці визначеному за погодженням сторін;
?В період літніх канікул протягом 14 календарних днів, у місці визначеному за погодженням сторін;
?Безперешкодного спілкування засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку, у час вільний для дитини час з урахування розпорядку дня дитини.
При організації побачень необхідно враховувати розпорядок дня дитини, стан здоров`я за умови забезпечення батьком ОСОБА_1 необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини.
Суд вважає, що такий порядок та спосіб є достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості та збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримки зв`язків між родичами та буде відповідати першоосновам розвитку особистості малолітньої дитини, враховуючи їх вік, стан здоров`я, звички тощо.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 25 січня 2024 року – скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 . Зобов`язати  ОСОБА_10 не перешкоджати   ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою -  ОСОБА_11 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначити зазначені в апеляційній скарзі способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування зазначає, що з винесеним рішенням суду першої інстанції позивач не погоджується, адже воно прийнято без належної оцінки доказів, обмежує його права як батька, створює для відповідачки певні привілеї наділивши останню правом на попереднє погодження побачень з дитиною та спричиняє автоматичну можливість зловживання наданими правами, та відповідно прийнято без урахування висновків Верховного суду, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції прийнявши рішення значно обмежено права позивача на спілкування та побачення з донькою, незважаючи на те, що батьки мають рівні права та обов`язки відносно дітей.
Зокрема, згідно рішення побачення та спілкування з дитиною мають відбуватися за попередньою домовленістю з матір`ю. Тобто, якщо сторони не домовляться, батька може бути обмежено у його правах, згідно рішення суду і це встановив суд першої інстанції в порушення норм матеріального права вказаних в нижче в апеляційній скарзі.
Наступне суд першої інстанції встановив можливість бачити дитину лише 16 годин на місяць і так виключно за погодженням з матір`ю. Відповідно, якщо позивачка не дозволить по тих чи інших причинах бачитись батькові з дитиною останнього буде обмежене і у цьому праві встановленого судом.
Відпочинок з батьком суд першої інстанції встановив тільки на період літніх канікул, на період зимових канікул батько не вправі проводити час з дитиною.
І також, побачення з дитиною можливі виключно за умови забезпечення батьком дитини ОСОБА_1 необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини, знову ж таки це вирішуватиме відповідачка.
Поза увагою суд першої інстанції залишив такі права батька як особисто проводити та забирати доньку з дому/школи/гуртків, отримувати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання будь-яких змін, бути проінформованим про це, отримувати відомості про самопочуття, здоров`я та потреби доньки.
Тобто, суд першої інстанції значно обмежив батька у його правах надав значну перевагу матері з невідомих причин і це при тому, що законодавством передбачено рівні права для батьків. Оскаржуване рішення суду першої інстанції не вирішує спір, а навпаки його загострює та створить нові конфліктні та спірні ситуації між сторонами, не вирішивши так і питання утримання та виховання дитини.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Постанова КЦС ВС від 23 грудня 2020 року по справі № 712/11527/17 (провадження № 61- 18882св19)
В даному випадку, висновок органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації та суду першої інстанції суттєво обмежує права батька відносно дитини, адже передбачає право батька виключно на спілкування з дитиною з значним обмеженням його прав та без можливості побачення з дитиною, інформування про стан здоров`я та потреби, що негативно впливатиме на ставлення дитини до батька та суттєво обмежуватиме права батька.
При цьому, позивач щомісячно сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі 5000,00 гривень, не внесений до реєстру боржників як боржник по аліментах, не обмежений у будь-яких правах та фактично придбав квартиру за власні кошти для проживання сім`ї, у якій на даний момент, проживає відповідачка з дочкою, відповідно твердження щодо особи батька є голослівними та не витримують критики.
Зобов`язання матері дитини повідомляти батька про факти захворювання та лікування дитини, про від`їзд (обставини й напрямок) дитини за межі міста більше ніж на два дні, не є діянням, спрямованим на обмеження волевиявлення особи, і входить до поняття надання інформації про дитину, що є складником контакту з дитиною. Водночас повідомлення батьку про важливі факти із життя дитини не можна розцінювати як обтяжливе зобов`язання.
Щодо явки сторін.
Сторони завчасно повідомленні про розгляд справи у судовому засіданні на 14 січня 2025 року о 10 год. 45 хв., шляхом направлення судових повісток-повідомлень в їх електронний кабінет.
Представник відповідача з`явився до судового засідання та надав суду свої пояснення.
Позивач та представник позивача до судового засідання не з`явились та заяв про відкладення судового засідання до початку судового розгляду не подавали.
Як вбачається з матеріалів справи, судове засідання призначене на 29.10.2024 не відбулось, у зв`язку з надходженням заяви адвоката Кушнірука А.В. про відкладення, окрім цього у вказаній заяві адвокат просив проводити наступне судове засідання у режимі відеоконференції, після чого, 05.12.2024 позивач та його представник були належним чином повідомлені про дату судового засідання, яке відбудеться 14 січня 2025 року о 10 год. 45 хв., проте будь яких заяв про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та заяв про відкладення не надходило, що позбавило суд процесуальної можливості вирішити відповідні клопотання.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявною явкою у зв`язку з достатністю матеріалів справи
14.01.2024 о 13 год. 27 хв. від адвоката Кушнірук А.В. надійшло клопотання про відкладення судового засідання та проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції. Проте апеляційний суд зазначає, що вказана заява надійшла до суду фактично вже після проведення судового засідання, а тому вказану заяву слід залишити без розгляду.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачки, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської Області від 30.01.2020 року за результатами розгляду цивільної справи № 161/20517/19 було розірвано (а.с. 8 – 9).
Від даного шлюбу народилася дитина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 від 16.08.2019 року).
27.12.2023 року ОСОБА_12 уклала шлюб із гр. ОСОБА_4 , внаслідок чого змінила прізвище з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 », що підтверджується доданою стороною відповідача до матеріалів справи копією Свідоцтва про шлюбу Серії НОМЕР_2 (а.с. 225).
З`ясувавши позиції учасників справи, а саме твердження представника позивача та представника відповідача, викладених у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, дослідивши аргументи сторін, викладені у судовому засіданні, та надавши оцінку наданим суду доказам, суд дійшов до наступних висновків по справі.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).
Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Суд зазначив, що спір між сторонами щодо визначення способів участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше вирішувався органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради.
Так, Суворовською районною адміністрацією 09.11.2020 року було прийнято Розпорядження № 701р «Про визнання способів участі батька, ОСОБА_1 , у вихованні малолітньої доньки, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », яким позивачу були визначені способи участі у вихованні доньки шляхом систематичних побачень наступним чином: тричі на тиждень засобами телефонного зв`язку за домовленістю з матір`ю; в День Народження дитини з 10.00 год. по 15.00 год.; два тижні влітку за місцем проживання батька.
За приписами ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Обгрунтовуючи позовну вимогу в цій частині ОСОБА_1 вказує на те, що зважаючи на існуючі спірні відносини із відповідачкою, позивач не завжди має можливість реалізувати своє право на особисте спілкування з дитиною, у зв`язку з тим, що відповідачка створює штучні перешкоди стосовно неможливості вільного побачення та спілкування ОСОБА_1 з донькою.
Натомість представник відповідачки в судовому засіданні категорично заперечив проти вказаної обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 80 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд зазначає, на виконання вимог ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 15.03.2023 року про витребування доказів Центром обробки спеціальної інформації ДПС України надано суду витяг з Бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» щодо перетинання державного кордону гр. ОСОБА_1 .
Так, із вказаного витягу вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виїхав за межі території України 12.02.2022 року.
Суд зазначає, що представником позивача ОСОБА_2 дана обставина не заперечувалася в судовому засіданні та представник позивача пояснив, що дійсно, на початку 2022 року ОСОБА_1 залишив територію України у зв`язку із працевлаштування за кордоном.
Таким чином, суд зазначає, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом (дата звернення 15.08.2022 року), позивач вже близько як пів року знаходився поза межами території України.
Згідно листа – відповіді № 60.3/7384 від 21.09.2022 року ВП № 3 ОРУП № 3 ГУНП в Одеській області на адвокатський запит представника відповідача ОСОБА_4 , згідно бази ІПНП «Цунамі» відділу поліції № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області за період з 01.01.2019 року по 20.09.2022 року будь – яких звернень від гр. ОСОБА_1 , 1980 року народження, не надходило.
Також, згідно листа – відповіді № 01-05-8/959вх від 23.09.2022 року Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради на адвокатський запит представника відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до рай адміністрації з приводу невиконання розпорядження Суворовської рай адміністрації ОМР щодо спілкування та побачень з дитиною, ОСОБА_11 , 21.04.2016, не звертався. Адміністративні протоколи за невиконання розпорядження не складалися.
Окрім того, в судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_4 пояснив, що перед від`їздом ОСОБА_1 за кордон, відповідачкою за домовленістю із позивачем для дитини було спеціально створений акаунт у «Телеграм каналі» для вільного спілкування батька з дитиною. Однак, позивач жодного разу сам не передзвонив доньці щоб з нею поспілкуватися.
Представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що йому з приводу даної обставини нічого не відомо.
Суд констатує, що представником відповідачки в судовому засіданні представнику позивача було повідомлено номер телефону, за яким дитина ОСОБА_15 має свій акант, за допомогою якого позивач ОСОБА_1 може безперешкодно спілкуватися з донькою.
Таким чином, суд зазначає, що стороною позивача не було доведено належними доказами факт чинення перешкод з боку матері ОСОБА_3 у спілкуванні позивача з донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , натомість стороною відповідача в підтвердження їхніх заперечень в частині даної позовної вимоги були надані суду докази, які спростовують обставини, зазначені позивачем в цій частині.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази не підтверджують викладених в позовній заяві обставин, які є необхідними для задоволенні даного позову в частині позовної вимоги щодо усунення перешкод у вихованні та спілкування позивача з дитиною, окрім того, спростовуються доказами, наданими стороною відповідача, а тому суд приходить до переконання, що в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.
З вказаним висновком в цілому погоджується апеляційний суд, вважає його цілком обґрунтованим, а доводи на які посилається скаржник у своїй апеляційній скарзі не спростовую висновку суду першої інстанції та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Крім того, апелянтом не надано будь яких доказів щодо підтвердження вказаних обставин.
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року).
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування
Частиною 3 статті 9 Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь – яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною – це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Згідно приписів ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачив та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України).
Частиною першою статті 2 СК України визначено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.
Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно зі ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 вказаного Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.
За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що позивач, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.
Бере до уваги суд і ту обставину, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Судом встановлено, що Органом опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до суду було надано Висновок № 01-05-3/299вх від 10.07.2023 року про доцільність визначення способів участі батька, ОСОБА_1 , у вихованні малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільним визначити наступні способи участі, шляхом встановлення спілкування, враховуючи розпорядок дня дитини, наступним чином:
?І-1 та ІІІ-ю суботу та неділю місяця з 16.00 год. до 20.00 год.;
?У святкові дні за бажанням дитини та за попередньою домовленістю з матір`ю;
?В День Народження дитини з 10.00 год. до 15.00 год.;
?В період літніх канікул протягом 7 календарних днів за бажанням дитини та за попередньою домовленістю з матір`ю.
Із вказаного висновку вбачається, що спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради вказаний порядок було визначено, виходячи з розпорядку дня малолітньої дитини, зазначеного матір`ю.
З огляду на вище викладене, беручи до уваги законодавчо закріплене право дитини на родину, та право ОСОБА_1 як батька на спілкування з донькою та брати участь у її вихованні, враховуючи те, що наразі позивач перебуває за кордоном у зв`язку із працевлаштуванням, а місцем проживання його на території України є м. Луцьк, що знаходиться за значній територіальній віддаленості від м. Одеса, суд доходить до переконання, що визначений у висновку Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-05-3/299вх порядок способу участі позивача у вихованні доньки не в повній мірі буде достатнім для налагодження та побудови нормальних родинних стосунків, а тому, задля забезпечення збалансування наведених вище прав і гарантій, суд встановлює ОСОБА_1 наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою домовленістю з матір`ю дитини:
?Кожну першу та третю суботу і неділю місяця з 16 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. у місці визначеному за погодженням сторін;
?У день народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 10 год. 00 хв. по 15 год. 00 хв., у місці визначеному за погодженням сторін;
?В період літніх канікул протягом 14 календарних днів, у місці визначеному за погодженням сторін;
?Безперешкодного спілкування засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку, у час вільний для дитини час з урахування розпорядку дня дитини.
При організації побачень необхідно враховувати розпорядок дня дитини, стан здоров`я за умови забезпечення батьком ОСОБА_1 необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини.
Суд вважає, що такий порядок та спосіб є достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості та збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримки зв`язків між родичами та буде відповідати першоосновам розвитку особистості малолітньої дитини, враховуючи їх вік, стан здоров`я, звички тощо.
Є очевидним і той факт, що у випадку налагодження гармонійних стосунків між батьком та донькою спілкування між ними не повинно обмежуватися встановленим графіком, який застосовується як знаряддя захисту права позивача з урахуванням суттєвих обставин та згаданих особливостей спору.
Враховуючи викладені вище обставини, суд прийшов до висновку про необхідність визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою, у зв`язку з чим даний позов підлягає частковому задоволенню.
Апеляційний суд частково погоджується з наданим порядком участі батька у вихованні дитини.
Колегія суддів вважає обґрунтованим доводи апеляційної скарги щодо зазначення судом першої інстанції є помилковим в частині, що побачення з дитиною можливі виключно за умови забезпечення батьком дитини ОСОБА_1 необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини, що є суб`єктивним ставленням.
Тому вказане посилання суду підлягає виключенню.
Крім того, апеляційний суд вважає слушними є доводи апелянта що відпочинок з батьком суд першої інстанції встановив тільки на період літніх канікул, на період зимових канікул батько не вправі проводити час з дитиною, тому колегія суддів вважає за необхідне зазначити про необхідність надання крім літніх канікул ще і зимових канікул тривалістю 7 календарних днів.
Інші доводи апелянта щодо обмеження його прав є необґрунтованими та фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Посилання в апеляційній скарзі тату обставину що висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим, та суд в змозі сам визначити порядок участі батька є недоречним, оскільки як вбачається з оскаржуваного рішення судом було лише враховано вказану обставину.
Наведені в апеляційній скарзі доводи які були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
За таких підстав, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам законодавства та підлягає зміні в частині визначення порядку виховання та спілкування ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з визначенням порядку спілкування батька з донькою.
Керуючись ст.ст. 374, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2  – задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року – змінити , виклавши його резолютивну частину в наступні редакції:
Визначити ОСОБА_1 наступні способи участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю – ОСОБА_3 , встановивши систематичні побачення та можливість вільного з нею спілкування, за попередньою домовленістю з матір`ю ОСОБА_8 , наступним чином:
?Кожну першу та третю суботу і неділю місяця з 16 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. у місці визначеному за погодженням сторін;
?У день народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 10 год. 00 хв. по 15 год. 00 хв., у місці визначеному за погодженням сторін;
?В період літніх канікул протягом 14 календарних днів та у період зимових канікул протягом 7 календарних днів, у місці визначеному за погодженням сторін;
?Безперешкодного спілкування засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку, у час вільний для дитини час з урахування розпорядку дня дитини.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 14 січня 2025 року.

Головуючий суддя                                                        В.В. Кострицький

Судді                                                                         М.В. Назарова 

Ю.П. Лозко