П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року                                                                                             м. Київ
         
Справа №754/5449/24
Провадження: № 22-ц/824/4069/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Нежури В. А., Соколової В. В.
секретар Сакалош Б. В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Голубничого Олега Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Петренко Н. О.
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
 
у с т а н о в и в:
 
            У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 17.09.2011 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після від`їзду ОСОБА_2 та сина ОСОБА_4 за кордон, відношення з відповідачем поступово погіршувались, внаслідок чого, між сторонами зникло взаєморозуміння. Будь-які її спроби примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у них з відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Вважає, що шлюб носить лише формальний характер, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, примирення між подружжям не можливо. Просила позов задовольнити.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 17.09.2011р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1149, розірвано.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Голубничий О. І. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції вирішив справу передчасно, вважає, що тривале подружнє життя може бути збережене, але рішення суду цьому перешкоджає, оскільки ухваливши таке рішення, суд примушує відповідача до розірвання шлюбу та порушує його фундаментальне право на проживання в сім`ї.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Костинюк Д. В. в інтересах ОСОБА_2 доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважала необґрунтованими, зазначила, що після  від`їзду позивачки за кордон, відносини з відповідачем погіршилися, на її прохання приїхати до сім`ї в Канаду для продовження спільного проживання відповідач не погодився, хоча мав таку можливість, оскільки звільнений від мобілізації у зв`язку з інвалідністю, у зв`язку з чим, ОСОБА_2 прийняла рішення про розлучення, після чого відповідач почав їй погрожувати та поводити себе агресивно. Через таку поведінку відповідача ОСОБА_2 більше не бажає бути його дружиною.
В судовому засіданні адвокат Голубничий О. П. в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, з викладених у ній підстав.
Адвокат Костинюк Д. В. в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу просила залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішенння в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом,17.09.2011 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб.
Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З березня 2022 року сторони проживають окремо.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 просила суд розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб, посилаючись на формальне існування шлюбу, припинення усіх шлюбних стосунків, примирення вважала неможливим.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених позивачем вимог. Суд вважав наявними підстави для розірвання шлюбу, оскільки сторони не підтримують шлюбних стосунків, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам позивача. 
Крім того, наданий ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2024 року сторонам строк на примирення позитивних результатів не дав.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони повністю узгоджуються із наявними у матеріалах справи доказами та встановленими судом обставинам з огляду на таке.
Так, згідно з положеннями статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Приписами статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 36, ст. 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.
За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Частиною першою статті 112 СК України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Отже, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Встановивши, що сторони з березня 2022 року разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, тобто, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність правових підстав для розірвання шлюбу в порядку, передбаченому статтею 112 СК України.
Колегія суддів вважає такі висновки суду правильними, оскільки при апеляційному перегляді справи представник позивачки підтримала позицію, викладену у позовній заяві, вказала, що примушування до збереження шлюбу є порушенням прав позивачки на свободу та особисту недоторканність, крім того, долучені до матеріалів справи скріншоти листів відповідача адресовані до позивачки відображають агресивне налаштування до позивачки, що свідчить про неприязні стосунки між сторонами та спростовують твердження відповідача про намагання зберегти сім`ю.
Отже, при апеляційному перегляді справи встановлено, що за час розгляду справи взаємини сторін не змінилися і не налагодилися, через що подальше збереження цього шлюбу є неможливим.
 Більш того, є незрозумілим посилання скаржника на те, що спірним рішенням порушується його право на проживання в сім`ї, ураховуючи той факт, що позивачка вже тривалий час (понад два роки) знаходиться за межами країни.
Крім того, будь-які докази, що сторони виявили намір примиритись, або дійшли згоди щодо продовження спільного проживання та підтримки сімейних відносин  у матеріалах справах відсутні.
При цьому, колегія суддів зауважує, що позивачка звернулася до суду із позовом у березні 2024 року, рішення у справі про розірвання шлюбу ухвалено судом 07.10.2024 року, з апеляційною скаргою до суду відповідач звернувся 06.11.2024. 
Отже, у період з березня2024 року по листопад 2024 року у сторін було достатньо часу для примирення. Однак, станом на день перегляду справи апеляційним судом сторони не подали заяв щодо їх примирення. При цьому, ОСОБА_2  категорично заперечувала проти примирення сторін.
За таких обставин, колегія суддів ураховує, що примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує буде порушувати його законні права та інтереси і суперечить вимогам закону та інституту сім`ї. Намагання відповідача примиритися з позивачемє виключно його бажанням, яке не підтримується позивачкою.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростували.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи вищевикладене, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07.10.2024 рокупідлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга адвоката Голубничого О. І. в інтересах ОСОБА_1  залишенню без задоволення. 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375,  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу адвоката Голубничого Олега Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року залишити без змін.
 Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.   
 
Повне судове рішення складено17 січня 2025 року.

Головуючий                                                                                             Т. О. Невідома

Судді                                                                                                         В. А. Нежура

                                                                                                                   В. В. Соколова