ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6975/24 Справа № 199/1545/24 	  	Головуючий у першій інстанції: Авраменко А.М. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                 Городничої В.С., Петешенкової М.Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, – 

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2024 року ТОВ «Споживчий Центр» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 10 січня 2022 року між сторонами було укладено кредитний договір №10.01.2022-100000284, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 6000,00 гривень строком на 42 дні, зобов`язавшись повернути кредит до 20 лютого 2022 року, сплативши проценти за користування кредитом та інші обов`язкові платежі. Відповідач свої договірні зобов`язання не виконав належним чином, внаслідок чого у нього станом на 21 лютого 2022 року (наступний день після спливу строку кредитування) виникла заборгованість в загальному розмірі 12720,00 гривень, з яких 6000,00 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 6720,00 гривень – заборгованість за процентами за користування кредитом. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість у загальному розмірі 12720,00 гривень. 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» заборгованість за кредитним договором №10.01.2022-100000284 від 10 січня 2022 року станом на 21 лютого 2022 року в загальному розмірі 11040 гривень, з яких 6000 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 5040 гривень – заборгованість за процентами за користування кредитом. У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» судовий збір в розмірі 2102,46 гривень.
В апеляційній скарзі ТОВ «Споживчий Центр», посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, в редакції, що діяла на час відкриття апеляційного провадження, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За положеннями вказаної вище норми у редакції Закону №3831-IX від 19.06.2024, що діє на час розгляду справи, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Крім того, пунктом другим Розділу II “Прикінцеві положення” Закону України “Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах” від 19 червня 2024 року №3831-IX, який набрав чинності 19.07.2024, установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 12720,00 грн, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, часткового скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 10 січня 2022 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником укладено в електронній формі кредитний договір №10.01.2022-100000284, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 6000,00 гривень строком на 42 дні, зобов`язавшись його повернути до 20 лютого 2022 року, зі сплатою фіксованої процентної ставки 2% на день за користування кредитом протягом первинного періоду (14 днів) та 3% на день за користування кредитом протягом решти строку кредитування, що також підтверджується копією квитанції АТ КБ “ПриватБанк” від 10.01.2022 (а.с. 14-16, 18). 
Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором J795 10.01.2022 (а.с.15).
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором №10.01.2022-100000284 від 10 січня 2022 року, станом на 21 лютого 2022 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 12720,00 гривень, з яких 6000,00 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 6720,00 гривень – заборгованість за процентами за користування кредитом, що підтверджується копією довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором (а.с. 19). 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. 
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. 
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. 
Відповідно до ч. 1 ст.1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 6 Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг” №2664-III договір про надання фінансових послуг, якщо інше не передбачено законом, повинен містити підписи сторін.
Відповідно до ст. 12 Закону "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання в тому числі "електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абз. 3 ч. 1 ст. 12). У свою чергу згідно з визначенням одноразового ідентифікатора, наведеного у п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. 
Саме у такий спосіб було підписано кредитний договір №10.01.2022-100000284 від 10 січня 2022 року. 
Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
При цьому у відповідності до ч. 3 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
При цьому принцип юридичної сили електронного правочину найбільш повно відображається у вимогах щодо форми правочину. Це підтверджується закріпленими на рівні міжнародних документів правовими нормами: ч. 1 ст. 8 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про використання електронних повідомлень у міжнародних договорах - повідомлення або договір не можуть бути позбавлені дійсності або позовної сили лише на тій підставі, що вони складені у формі електронного повідомлення; стаття 5 Типового закону про електронну торгівлю Комісії Організації Об`єднаних Націй з права міжнародної торгівлі - інформація не може бути позбавлена юридичної сили, дійсності або позовного захисту лише на тій підставі, що вона складена у формі повідомлення даних. Аналогічна норма міститься й у частині першій статті 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг": юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 31.08.2022 у справі №280/4456/20, від 09.02.2023 у справі №640/7029/19, від 09.06.2023 у справі №280/4461/20. 
Отже, відповідач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, отриманого від позикодавця, прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав договір №10.01.2022-100000284 від 10 січня 2022 року (здійснив акцепт пропозиції), тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». 
Відповідачем не спростовано факт укладення ним вказаного вище кредитного договору та отримання кредитних коштів, зокрема, доказів відсутності у спірний період відкритої на його ім`я в банківській установі платіжної картки за № НОМЕР_1 *61 та зарахування на рахунок 6000,00 грн 10 січня 2022 року. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення сторонами кредитного договору №10.01.2022-100000284 від 10 січня 2022 року, строк користування кредитом за яким було погоджено на 42 дні, зобов`язавшись його повернути до 20 лютого 2022 року; встановивши неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» за вказаним кредитним договором, станом на 21 лютого 2022 року, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 6720,00 грн, відповідно до умов кредитного договору, виходячи із розрахунку: (6000,00 грн сума кредиту х 2% (ставка протягом первинного періоду) х 14 днів = 1680,00 грн) + (6000,00 грн сума кредиту х 3% (стандартна ставка) х 28 днів = 5040,00 грн). 
Зазначена вище заборгованість по процентам підтверджується також представленою позивачем довідкою-розрахунком про стан заборгованості, яка є арифметично правильною та не спростована відповідачем (а.с. 19). 
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, не навів власного розрахунку заборгованості, з урахуванням погоджених кредитним договором умов щодо розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом. 
Тому рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних щодо стягнення на користь позивача заборгованості за відсотками підлягає скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про задоволення даної частини позовних вимог у повному обсязі. 
За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при поданні позовної заяви (2422,40 грн) та апеляційної скарги (3633,6 грн) у загальному розмірі 6056,00 грн. 
Тому рішення місцевого суду підлягає також скасуванню в частині розподілу судових витрат з ухваленням у цій частині нового судового рішення. 
За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційної скарги, оскаржене в частині залишених без задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, а тому суд апеляційної інстанції справу в частині стягнення на користь банку тіла кредиту не переглядає, відповідно до вимог ч. 1 статті 367 ЦПК України. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення місцевого суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення. 
Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» – задовольнити. 
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року в частині вирішення позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом та в частині розподілу судових витрат – скасувати і у скасованій частині ухвалити нове судове рішення. 
Позовну вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (код ЄДРПОУ 37356833) за кредитним договором №10.01.2022-100000284 від 10 січня 2022 року заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 6720 (шість тисяч сімсот двадцять) грн 00 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (код ЄДРПОУ 37356833) судові витрати у розмірі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн 00 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 
Повний текст судового рішення складений 26 грудня 2024 року. 

Головуючий                                                                Т.П. Красвітна

Судді                                                                        В.С. Городнича

                                                                               М.Ю. Петешенкова