ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року	Львів	Справа № 140/6164/24 пров. № А/857/22190/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Глушка І.В., Довгої О.І., 
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року (суддя Валюх В.М., ухвалене в м. Луцьку) у справі №140/6164/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

                                                  В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області та просила визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Волинській області про відмову у призначенні пенсії від 04.06.2024 №  032950009086, та зобов`язати відповідача призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ з часу виникнення права про призначення пенсії (з 18.09.2023 при виповненні 54 років).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач- Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції, та вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.  с.  10).
Як вбачається з матеріалів справи, 29.09.2023 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком із зниження пенсійного віку відповідно до  статті 55 Закону №  796-ХІІ, долучивши документи згідно із розпискою-повідомленням.
Проте, рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 06.10.2023 №  032950009086 позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку. Рішення мотивоване тим, що за поданими документами до проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не враховано: період проживання згідно довідки №  1274 від 28.09.2023 в с. Кримне, оскільки зазначений населений пункт не відноситься до зони радіологічного забруднення (до зони гарантованого добровільного відселення враховано період роботи з 15.08.1991 по 28.09.2023); період навчання з 01.09.1986 по 09.06.1991, оскільки м. Луцьк не відноситься до території радіоактивного забруднення (до зони гарантованого добровільного відселення враховано періоди проходження практики з 01.06.1989 по 25.06.1989, з 10.09.1990 по 03.11.1990 згідно довідки № 03-23/01/2245 від 14.09.2023) (а.  с.  30). 
В подальшому, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 у справі №  140/33122/23 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинській області, ГУ ПФУ в Тернопільській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 06.10.2023 №  032950009086 про відмову у призначенні пенсії, зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.09.2023 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до  статті 55 Закону №  796-ХІІ з часу виникнення права на призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а. с. 27-29). Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2024 апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Тернопільській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 у справі № 140/33122/21 повернуто скаржнику.
Разом з тим, ГУ ПФУ у Волинській області 04.06.2024, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 у справі №  140/33122/23, повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 від 29.09.2023 про призначення пенсії за віком із зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №  796-ХІІ та прийняло рішення №  032950009086 про відмову у призначенні пенсії. Дане рішення пенсійного органу мотивоване тим, що до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано: період з 01.09.1986 по 17.06.1991 згідно довідки б/н №1774, виданої Броницьким старостинським округом № 2 виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради, оскільки в даний період заявниця згідно диплома НОМЕР_2 від 17.06.1991 та довідки про підтвердження навчання від 14.09.2023 № 03-25/01/2245 навчалася в м. Луцьку, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (зараховано частково періодами проходження практики). Станом на 01.01.1993 період проживання (роботи) заявника в зоні гарантованого добровільного відселення становить 02 роки 01 місяць 09 днів, що не дає права на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як передбачено пунктом 3 частини 1 статті 11 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі – Закон № 796-ХІІ) до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Абзацом 8 пункту 3 частини 1 статті 14 Закону № 796-ХІІ передбачено для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.
Відповідно до  частин 1, 2 статті 55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. 
Положеннями частини 1 статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі – Закон № 1058-ІV) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Відтак, здійснивши аналіз наведених норм права суд першої інстанції зробив вірний висновок, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993. Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 07.05.2024 у справі №  460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №  460/17257/23).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 проживала в с.  Кримне Камінь-Каширського району Волинської області (Броницький старостинський округ), яке відповідно до Постанови №  106 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, про що надано довідку Броницького старостинського округу №  2 від 10.06.2024 №1075, а тому початкова величина (3 роки) зменшення пенсійного віку до неї застосовується.
Щодо посилання апелянта на відсутність у позивача станом на 01.01.1993 необхідного (не менше 3-х років) періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення (з тих підстав, що в даний період заявниця згідно диплома НОМЕР_2 від 17.06.1991 та довідки про підтвердження навчання від 14.09.2023 №03-25/01/2245 навчалася в м.  Луцьку, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення), то колегія суддів апеляцінйого  суду таке відхиляє, оскільки позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням  серії НОМЕР_1 (а. с. 10), а наявність такого посвідчення підтверджує факт проживання або роботи станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, оскільки наведена обставина є умовою для видачі такого посвідчення відповідно до пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501.
Також слід зазначити, що згідно з архівною довідкою Волинського національного університету імені Лесі Українки від 14.09.2023 №  03-25/01/2245 (а. с.  15) позивач у період з вересня 1986 по червень 1991 року навчалася у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки, при цьому, проходила під час навчання літню піонерську практику з 01.06.1989 по 25.06.1989 в таборі праці та відпочинку с.  Брониця, педагогічну практику – з 10.09.1990 по 03.11.1990 в Броницькій СШ, а також під час навчання у ОСОБА_1 були канікули, які тривали: протягом двох тижнів 1987 року у першому семестрі, протягом одного тижня (липень) та один місяць (серпень) 1987 року у другому семестрі, протягом двох тижнів 1988 року у третьому семестрі, протягом одного тижня (липень) та одного місяця (серпень) 1988 року у четвертому семестрі, протягом двох тижнів 1989 року у п`ятому семестрі, протягом одного тижня (червень) та двох місяців (липень, серпень) 1990 року в шостому семестрі, протягом двох тижнів 1990 року у сьомому семестрі,   протягом двох тижнів (червня) 1991 року та двох місяців (липень, серпень) 1990 року у восьмому семестрі,   протягом двох тижнів 1991 року у дев`ятому семестрі (а. с. 15).
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення необхідно зарахувати період проходження позивачем під час навчання літньої піонерської практики з 01.06.1989 по 25.06.1989 в таборі праці та відпочинку с.  Брониця, педагогічної практики з 10.09.1990 по 03.11.1990 в Броницькій СШ, а також канікулярний період, який протягом навчання сукупно тривав майже понад 10 місяців, який позивач проводила за місцем реєстрації, що узгоджується із відомостями довідки Броницького старостинського округу №  2 від 10.06.2024 №1075.
Також судом першої інстанції вірно враховано, що згідно із довідкою Управління гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради від 29.09.2023 №  734/02-33 позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище – ОСОБА_2 ) з 15.08.1991 призначена на посаду вчителя біології і хімії Броницької середньої школи, де працює по цей час.
Зважаючи на наведене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відмова відповідача ГУ ПФУ у Волинській області у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №  796-ХІІ є безпідставною та не ґрунтується на нормах закону. Враховуючи наявність у позивача посвідчення особи потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки Броницького старостинського округу від 10.06.2024 №  1075, довідки Управління гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради від 29.09.2023 №  734/02-33, які підтверджують факт реєстрації та проживання (роботи) позивача на території гарантованого добровільного відселення більше 20 років, а також необхідний страховий стаж (35 років 03 місяці 22 дні на момент звернення із заявою), суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.
Відтак, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 04.06.2024 № 032950009086 вірно задоволені судом першої інстанції.
Також, оскільки рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 04.06.2024 №  032950009086 позивачу безпідставно повторно відмовлено у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №  796-ХІІ, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області здійснити призначення та виплату з 18.09.2023 (моменту звернення) ОСОБА_1 пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ також підлягають до задоволення.
Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування  рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,- 

                                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі № 140/6164/24  без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга