Ухвала
Іменем України 
13 січня 2025 року
м. Київ
справа №991/13987/24
провадження № 51-14 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду    у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 30 грудня 2024 року, 
встановив:
Як убачається зі змісту інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень (справа №991/13987/24) та із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23 грудня 2024 року частково задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного ОСОБА_4 , у зв`язку із застосуванням стосовно нього запобіжного заходу у вигляді застави, а саме, обов`язки, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.
Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 30 грудня 2024 року, відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23 грудня 2024 року.
Не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції, захисник звернулась із касаційною скаргою, в якій посилається на те, що, суд апеляційної інстанції протиправно відмовив у відкритті провадження, оскільки не звернув уваги, що ухвала слідчого судді прийнята поза межами КПК, а тому, суд апеляційної інстанції, при отриманні апеляційної скарги, мав керуватися не ч. 4 ст. 399 КПК, а положеннями пунктів 1, 2, 17 ч. 1 ст. 7, ч. 6 ст. 9, ст. 24 КПК та здійснювати апеляційний розгляд на загальних засадах процесуального закону.
Також у поданій касаційній скарзі окремо наводить доводи щодо незаконності прийняття рішення слідчим суддею.
Враховуючи викладені обставини, просить Суд ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 30 грудня 2024 року скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.
Тобто, оскільки ухвала слідчого судді не переглядалась в апеляційному порядку, предметом перегляду суду касаційної інстанції може бути лише ухвала суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , як така, що може перешкоджати подальшому кримінальному провадженню.
З урахуванням вищевказаного, доводи касаційної скарги щодо незаконності прийняття рішення слідчим суддею не можуть бути предметом касаційного розгляду та не підлягають перевірці у касаційному порядку.
При цьому, надаючи оцінку доводам касаційної скарги в частині незаконності дій апеляційного суду при відмові у відкритті провадження, колегія суддів зауважує про таке.
Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про: 1) відмову у наданні дозволу на затримання; 2) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні; 3) продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні; 4) застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні; 5) продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні; 5-1) застосування запобіжного заходу у вигляді застави або про відмову в застосуванні такого заходу; 6) поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні; 7) продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні; 8) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні; 9) арешт майна або відмову у ньому; 10) тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність; 11) відсторонення від посади або відмову у ньому; 11-1) продовження відсторонення від посади; 12) відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування; 13) закриття кримінального провадження на підставі частини дев`ятої статті 284 цього Кодексу.
За змістом частини 3 ст. 309 КПК України, інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Частиною 5 ст. 194 КПК України передбачено, що якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.
Частиною 7 вказаної статті регламентовано, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Так, слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ухвалою від 23 грудня 2024 року задовольнив частково клопотання прокурора та продовжив строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного ОСОБА_4 , у зв`язку із застосуванням стосовно нього запобіжного заходу у вигляді застави, а саме, обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України на 2 місяці, але у межах строку досудового розслідування.
Таким чином, слідчий суддя у межах своєї компетенції постановив ухвалу, яка не входить до переліку рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку (статті 307, 309 КПК України), а тому окремому апеляційному оскарженню не підлягає. 
З огляду на викладене, доводи сторони захисту про постановлення слідчим суддею ухвали поза межами КПК є неспроможними, оскільки порядок покладення обов`язків на підозрюваного врегульовано положеннями кримінального процесуального законодавства.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного звернулась до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду із апеляційною скаргою.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК Українисуддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.
Суддя суду апеляційної інстанції, перевіряючи апеляційну скаргу захисника підозрюваного, з огляду на положення, передбачені ч. 3 ст. 392, ч. 1, 3 ст. 309, ч. 4 ст. 399  КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ухвала слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23 грудня 2024 року не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Колегія суддів касаційного суду погоджується з таким висновком судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, вважає його достатньо вмотивованим, а ухвалу від 30 грудня 2024 року - такою, що повністю відповідає вимогам КПК України.
Що стосується посиланнязахисника підозрюваного на правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року у справі №757/49263/15-к, як на додатковий аргумент на підтвердження можливості оскарження ухвали слідчого судді від 23 грудня 2024 року, то колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки вказані рішення були ухвалені з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, які суттєво відрізняються від обставин у даному кримінальному провадженні.
Зокрема, зазначені судові рішення стосуються того випадку, коли в апеляційному порядку оскаржувалась судове рішення (ухвала слідчого судді), вирішення якого взагалі не передбачено нормами кримінального процесуального закону.
При цьому, колегія суддів зауважує, що посилання захисника на загальні засади кримінального провадження не спростовують обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.
За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК, загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, застосовуються у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження.
Водночас, як зазначено вище, порядок вирішення питання про застосування обов`язків до підозрюваного визначено ч. 5 ст. 194 КПК.
З огляду на вищевказане, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відмова суду апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із поданням апеляційної скарги на судове рішення, оскарження якого законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, та, з огляду на положення, передбачені ч. 6 ст. 9 КПК, не свідчить про порушення загальних засад кримінального провадження.
На підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що обґрунтовані підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_5 відсутні, тому у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою необхідно відмовити. 
На підставі наведеного, керуючись пунктом 2 частиною 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 30 грудня 2024 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                               ОСОБА_3