КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 201/5217/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2231/2025
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
26 лютого 2025 року                                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2024 року у складі судді Галагана В.І.,
у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У травні 2024 року АТ «Сенс Банк» звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 138 657 грн 41 коп за кредитним договором № 700МІ11130730003 від 30 липня 2013 року.
 
Позов обґрунтовано тим, між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» та відповідачем ОСОБА_1 30 липня 2023 року на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового використання грошових коштів був укладений кредитний договір № 700МІ11130730003, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 233 770 грн 94 коп, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,39% річних, на строк до 29 липня 2033 року. 
 
Для здійснення повної оплати за кредитним договором між АТ «Сенс Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 700МІ11130730003-ПОР від 30 липня 2013 року, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 700МІ11130730003 від 30 липня 2013 року. 
 
Разом з тим,у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідачів виникла заборгованість, яка станом на 20 грудня 2023 року становить 138 657 грн 41 коп, з яких: 123 703 грн 29 коп - заборгованість в частині непогашеного кредиту (по тілу); 14 954 грн 12 коп - заборгованість в частині несплачених процентів за користування кредитом, що є предметом позовних вимог.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2024 року позов АТ «Сенс Банк» задоволено. Вирішено питання судових витрат.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2024 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що копії доказів долучених до позовної заяви не були належним чином завірені у відповідності до вимог ст. 95 ЦПК України.
 
Вказує, що розрахунок заборгованості доданий до позовної заяви є стислим та не дозволяє прослідкувати дату порушення умов договору зі сторони позичальника.
 
Посилається на те, що він не отримував  досудової вимоги від банку. 
 
Крім того, звертався до суду із клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.
 
Вважає, що справу було слід розглядати з викликом сторін, оскільки виклик сторін дозволив би реалізувати право відповідача подавати власні заперечення щодо обставин справи.
 
Звертає увагу, що якщо кредит видавався на споживчі цілі, то кредитор з метою реалізації свого права на дострокове повернення кредиту повинен в обов`язковому порядку використати процедуру досудового врегулювання спору. Лише у випадку незадоволення вимоги кредитора останній може звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості.
 
Скаржник стверджує, що не отримував вимог від банку. Повідомлення про вручення досудової вимоги, яке долучено до матеріалів справи не відповідає дійсності. Підпис в графі отримувач не його а іншої особи. 
 
Посилається на те, що розмір заборгованості ніяк не обґрунтований. Розрахунок заборгованості повинен бути складений на підставі документів первинного бухгалтерського обліку.
 
Вказано, що у наданій до суду формі розрахунків заборгованості по кредитним договорам не відображено належним чином інформацію, по якій можна визначити вірність таких розрахунків. А саме: розміри заборгованості наведені без методики зробленого розрахунку; не вказані дати та суми внесених позичальником грошових коштів на погашення кредиту; не відображено порядок зарахування внесених позичальником грошових коштів на тіло, відсотки; не зазначено з якої саме дати відповідач порушив графік повернення Кредиту.
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Учасники справи в судове засідання не з`явилися про розгляд справи повідомлялися належно, а тому колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд справи за їх відсутності.
 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з наступних підстав.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Цим вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.
 
30 липня 2013 року між ПАТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Сенс Банк" та ОСОБА_3 укладено Договір кредиту на придбання житла на вторинному ринку № 700МІ11130730003, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 233 770,94 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,39 % річних, на строк до 29 липня 2033 року (а.с. 146-162 т.1).
 
У порядку забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором між ПАТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Сенс Банк" та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 30 липня 2013 року укладено Договір поруки № 700МІ11130730003-ПОР, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань в повному обсязі за кредитним (а.с. 117-120 т.1).
 
Встановлено, що ОСОБА_1 видано грошові кошти на загальну суму 233 770 грн 94 коп, що підтверджується випискою по рахунку боржника та не спростовано останнім.
 
Відповідно до долученого до справи розрахунку заборгованості банком установлено, що станом на 20 грудня 2023 року загальна кредитна заборгованість становить 138 657 грн 41 коп, з яких: 123 703 грн 29 коп - заборгованість в частині непогашеного кредиту (по тілу); 14 954 грн 12 коп - заборгованість в частині несплачених процентів за користування кредитом (а.с. 134-145 т.1).
 
Крім того позивачем долучено вимоги про усунення порушень вих. 1/11 від 11 січня 2024 року адресовані відповідачам про наявність заборгованості в розмірі 138 657 грн 41 коп та (а.с. 11-14 т.1).
 
Разом з тим долучені до справи докази про направлення вимоги (а.с. 61, 62, 66 т.1) не підтверджують їх отримання відповідачами.
 
Задовольняючи позов та стягуючи в солідарному порядку з відповідачів заявлену АТ «Сенс Банк» суму заборгованості, суд першої інстанції виходив з підстав того, що вона є доведеною та поданою в межах строку давності.
 
Між тим в повній мірі з таким висновком районного суду погодитися не можливо з наступних підстав.
 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1статті 1 ЦПК України).
 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).
 
Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
 
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
 
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.
 
За змістом пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", споживач - це фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.
 
Споживчий кредит це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт11 частини1 статті 1 Закону України "Про споживче кредитування")
 
За змістом частини 4 статті 16 Закону України "Про споживче кредитування", у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що "визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про споживче кредитування", суд приходить до висновку, що у банку не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано".
 
Оскільки кредитний договір є споживчим, наданим на придбання житла, то зазначений правовий висновок підлягає застосуванню судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
 
Виходячи з вищезазначених норм права та вимог Договору, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку, оскільки загальний зміст поняття "повідомлення" передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей.
 
Такий правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 344/3627/16-ц (провадження № 61-21032св18), від 03 червня 2020 року у справі № 359/8181/18 (провадження № 61-22164св19), від 17 березня 2021 року у справі № 361/1488/19 (провадження № 61-6141св20).
 
Між тим, матеріали справи не містять доказів вручення відповідачам досудової вимоги щодо  дострокового виконання договірних зобов`язань, передбачених умовами договору. Заперечує про отримання вимоги щодо повернення кредиту й скаржник.
 
За таких обставин, коли матеріалами справи не доведено  належне повідомлення відповідачів про  необхідність  сплати виниклої заборгованості за кредитом, апеляційний суд визнає поспішними висновки суду першої інстанції про наявність підстав дострокового стягнення заборгованості з урахуванням майбутніх платежів на строк дії кредиту до 29 липня 2033року.
 
Зазначене свідчить про те, що банк не набув відповідного права на погашення відповідачами всієї кредитної заборгованості за договором достроково, а тому на час звернення у суд з позовом  позивач має право лише на стягнення поточної заборгованості.
 
За положеннями статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники мають рівні права щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладений обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
 
Отже, як установлено, загальна сума кредиту, яка надана ОСОБА_1   складає 233 770 грн 94 коп, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,39 % річних й на строк до 29 липня 2033 року.
 
Пунктом 1.1.1 кредитного договору передбачено, що погашення кредиту буде здійснюватися в наступному порядку до 30 числа (включно) кожного місяця, починаючи з серпня 2013 року  по грудень 2013 року з урахуванням тіла кредиту та відсотків  - 4 870 грн 25 коп, з січня 2014 року по грудень 2032 року - 11 688 грн 60 коп й з січня 2033 року по липень 2033 року - 6 817 грн 29 коп.
 
З розрахунків заборгованості убачається, що відповідачами було сплачено заборгованість  по тілу кредиту (поточну та прострочену) на загальну суму - 110 067 грн 65 коп (60 729,82+49 337,83).
 
Звертаючись у суд із позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості, банк зазначив, що станом на 20 грудня 2023 року її розмір складає 138 657 грн 41 коп (123 703,29 (тіло) + 14 954, 12 (проценти за користування кредитом), тобто з урахуванням сплачених коштів (233 770,94 - 110 067,65).
 
Проте аналіз наданого позивачем розрахунку свідчить про те, що фактично банком заявлена вимога про дострокове стягнення боргу за договором. Цей розрахунок містить інформацію про щомісячне нарахування банком та часткову оплату відповідачем заборгованості за кредитом.
 
Отже,  під час вирішення заявленого по справі спору суд першої інстанції  не врахував положення  частини 4 статті 16 Закону України "Про споживче кредитування" й  дійшов помилкового висновку про наявність підстав до стягнення з боржників дострокових платежів з повернення кредиту, строк сплати яких не настав.
 
Так у періоді з серпня 2013 року по 20 грудня 2023 року - 124 місяці й 20 днів та кожного місяця відповідно до п. 1.1.1 кредитного договору відповідачами мало бути сплачено щомісячно по 974 грн 05 коп на повернення  кредиту.
 
Отже за період з 01 серпня 2013 року по 20 грудня 2023 року сума заборгованості за тілом кредиту складає 121 782 грн 20 коп.
 
120 782,20 (974,05 х 124 міс) та 649,37 (974,05 х 20/30).
 
Враховуючи, що відповідачами сплачено тіло кредиту на загальну суму 110 067 грн 65 коп (60 729,82 + 49 337,83), сума заборгованості по платежах станом на 20 грудня 2023 року становить 11 363 грн 92 коп.
 
Крім того, оскільки договором позики передбачено сплату відсотків в розмірі 17,39 % річних а, тому з відповідачів підлягає стягненню 14 954 грн 12 коп заборгованості за відсотками, що установлено даними долучених до справи розрахунків станом на 20 грудня 2023 року.
 
Таким чином доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час перегляду рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2024 року.
 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
 
Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення суми заборгованості відповідачів за кредитним договором з 138 657 грн 41 коп до 26 318 грн 04 коп (11 363 грн 92 коп + 14 954 грн 12 коп).
 
У решті рішення суду підлягає залишенню без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2024 року змінити.
 
Зменшити розмір заборгованості за кредитним договором № 700МІ11130730003 від 30 липня 2013 року, яка підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» (ЄДРПОУ 23494714, м. Київ, вул. В. Васильківська, буд. 100) з 138 657 грн 41 коп до 26 318 грн 04 коп.
 
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 27 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: