Номер провадження: 22-ц/813/7662/24 
Справа № 947/11678/24
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М.В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2024 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/11678/24
Провадження номер: 22-ц/813/7662/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Губара Д.В.,

учасники справи: 
- позивач – ОСОБА_1 ,
- відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою адвоката Садаклієва Івана Ілліча, діючого від імені ОСОБА_3 , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2024 року, 
встановив:

2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.06.2015 року (справа №520/3459/15-ц) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з - 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини для відповідного віку щомісячно до - 1/8 частин всіх видів заробітку (доходів), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини для відповідного віку щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи від дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.11.2023 року (справа № 947/21583/20) затверджено мирову угоду, укладену 09.10.2023 року між ОСОБА_6  та ОСОБА_1 , відповідно до умов якої ОСОБА_1 у день затвердження судом мирової угоди сплачує ОСОБА_6 грошову компенсацію у розмірі – 181 000 грн., як вартість належної їй 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 . Факт розрахунку між сторонами підтверджується розпискою, власноруч написаною та підписаною ОСОБА_6 .. За ОСОБА_1 визнано право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .
Позивач зазначає, що оплата грошової компенсації за 1/6 частину квартири, оплата аліментів, а також нагальні кошти на прожиття та нагальні потреби, змусило його позичати грошові кошти як у банківських установах з врахуванням відсотків, так і у знайомих осіб. Все це суттєво погіршило його матеріальний стан, оскільки у позивача накопичено борги.
Позивач просить врахувати погіршення його матеріального стану, рівні права та обов`язки батьків по утриманню та матеріальному забезпеченню дитини, розмір аліментів, які фактично стягуються з нього на виконання рішення суду. Вважає, що є підстави для зменшення розміру аліментів з частки його заробітку до 1/8 частки, що приблизно буде складати - 11 646,18грн. (а. с. 1 – 4).

Позиція відповідачки в суді першої інстанції

Адвокат Садаклієв І.І., діючий від імені ОСОБА_3 , у відзиві на позовну заяву просить в її задоволенні відмовити. 
Вказує, що укладаючи мирову угоду з ОСОБА_7 та взявши на себе зобов`язання щодо сплати вартості 1/6 частини квартири, позивач знав що він сплачує аліменти на утримання дитини (а. с. 39 – 41).

Зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2024 року задоволено вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 .
Зменшено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.06.2015 року по справі № 520/3439/15-ц, з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з – частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до - 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішення суду мотивовано тим, що наявність підтверджених обставин щодо погіршення матеріального становища батька, відсутність у позивача заборгованості по сплаті аліментів, не приховання доходів позивачем, наявність матеріального забезпечення відповідача, дає суду можливість дійти висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог, але часткове задоволення позовних вимог, а саме - зменшення розміру аліментів з – частини до - 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 52 – 56).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Садаклієв І.І., діючий від імені ОСОБА_3 , в апеляційній скарзі просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2024 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права 
Апелянт вказує на те, що матеріальний стан позивача не погіршився (а. с. 58 – 63). 

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду 29 жовтня 2024 року апеляційну скаргу було залишено без руху (а. с. 69 – 70).
На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.11.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Садаклієва Івана Ілліча, діючого від імені ОСОБА_3 , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2024 року (а. с. 82 – 82 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.11.2024 року підготовку цивільної справи до судового розгляду в апеляційній інстанції закінчено, призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 85).
12.12.2024 року від адвоката Садаклієва І.І., діючого від імені ОСОБА_3 , надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Щодо клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає, що останнє не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Посилання адвоката на зайнятість в іншому судовому процесі не може бути підставою для відкладення розгляду справи. Адвокат самостійно має визначитися з пріоритетністю справи його клієнтів. Таким чином, вказані адвокатом причини неявки у судове засідання не є поважними.
Крім того, на підтвердження вказаних обставин, викладених у клопотанні про відкладення розгляду справи, не надано жодних доказів.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.02.2009 року.
Від спільного шлюбу у сторін народився син – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вбачається із свідоцтва про народження, актовий запис № 1669 Київського відділу реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 10.09.2009 року, де батьками зазначено сторони по справі.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.04.2015 року (справа № 520/2332/15-ц) розірвано шлюб між  ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , який зареєстрований у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 177 (а. с. 13).
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 12.09.2016 року (справа № 520/10416/15-ц) судом частково було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_4 не перешкоджати участі батька у вихованні малолітнього сина у спосіб визначений рішенням суду.
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 05.06.2015 року (справа № 520/3439/15-ц) задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Стянуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.03.2015 року до досягнення сином повноліття – ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 18).
У Київському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 48195658, у рамках якого стягуються аліменти з ОСОБА_1 на користь неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 13.03.2015 року до досягнення сином повноліття – ІНФОРМАЦІЯ_4 . Станом на 01.02.2024 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а. с. 6).
Відповідно довідки з місця роботи позивача, ОСОБА_1 працює консультантом з маркетингу АТ «Фармак», його дохід у період з серпня 2023 року по серпень 2024 року складає – 1 060 606,43 грн., на аліменти сплачено на протязі річного періоду грошову суму в розмірі – 363 203,74 грн., тобто у середньому щомісячний розмір аліментів на дитину склав – 23 292,37 грн. (а. с. 48).
Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа № 947/21583/20 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування нерухомим майном, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та відшкодування моральної шкоди.
На стадії виконання судового рішення між сторонами (братом та сестрою) було укладено мирову угоду. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 23.11.2023 року по справі № 947/21583/20 затверджено мирову угоду, укладену 09.10.2023 року між ОСОБА_6  та ОСОБА_1 , відповідно до умов якої ОСОБА_1 у день затвердження судом мирової угоди сплачує ОСОБА_6 грошову компенсацію в розмірі - 181 000 грн., як вартість належної їй 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 . Факт розрахунку між сторонами підтверджується розпискою, власноруч написаною та підписаною ОСОБА_6 . За ОСОБА_1 визнано право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 (а. с. 14 – 15).
Позивач у позовній заяві вказує, що за умовами мирової угоди він сплатив 181 000 грн., як вартість належної відповідачу 1/6 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначає, що оплата грошової компенсації за 1/6 частину квартири, оплата аліментів, а також нагальні кошти на прожиття та нагальні потреби, змусило його позичати грошові кошти як у банківських установах з врахуванням відсотків, так і у знайомих осіб. Все це суттєво погіршило його матеріальний стан, оскільки у позивача накопичено борги.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про задоволення позовних вимог. 

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.
Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
При цьому підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.  
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.  
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини.
Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач вказує на те, що у нього змінився матеріальний стан, у зв`язку зі сплатою грошової компенсації, отримання коштів у кредит, позику під відсотки.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №  789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просить врахувати погіршення його матеріального стану, рівні права та обов`язки батьків по утриманню та матеріальному забезпеченню дитини, розмір аліментів, які фактично стягуються з нього на виконання рішення суду, вважає, що є підстави для зменшення розміру аліментів з частки його заробітку до 1/8 частки, що приблизно буде складати - 11 646,18грн.
Відповідно довідки з місця роботи позивача, ОСОБА_1 працює консультантом з маркетингу АТ «Фармак» та його дохід у період з серпня 2023 року по серпень 2024 року складає – 1 060 606,43 грн., зокрема сплачено на аліменти на протязі річного періоду грошову суму в розмірі – 363 203,74 грн.. Тобто у середньому щомісячний розмір аліментів на дитину склав -23 292,37 грн. (а. с. 48).
Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано жодних належних та допустимих письмових доказів на підтвердження погіршення його матеріального становища.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.  Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.  
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивач посилався на те, що у зв`язку з виконанням умов мирової угоди він сплатив кошти у сумі - 181 000 грн., як вартість належної відповідачу 1/6 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Оплата грошової компенсації за 1/6 частину квартири, оплата аліментів, а також нагальні кошти на прожиття та нагальні потреби, змусило його позичати грошові кошти у банківських установах з врахуванням відсотків, так і у знайомих осіб. Все це суттєво погіршило його матеріальний стан, оскільки у позивача накопичено борги.
Колегія суддів вважає, що вказані обставини не можуть бути безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. 
Необхідність сплати коштів на виконання умов мирової угоди та наявність у позивача заборгованості перед банками України колегією суддів відхиляється, оскільки наявність у нього боргів перед третіми особами, у тому числі, за позикою, не звільняє його від обов`язку сплати аліментів на утримання дитини та, за умови відсутності інших обставин, не є беззаперечною підставою для зменшення розміру таких аліментів.
За таких обставин суд першої інстанції зробив помилковий висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Садаклієва Івана Ілліча, діючого від імені ОСОБА_3 , є доведеними, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову за вищевказаного обґрунтування. 

Розподіл судових витрат 

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат. 
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою апелянтом було сплачено судовий збір у розмірі – 1 816,80 грн. (а. с. 64).
На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі – 1 816 (тисячу вісімсот шістнадцять) грн. 80 коп..

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський
апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Садаклієва Івана Ілліча, діючого від імені ОСОБА_3 , – задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2024 року – скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі – 1 816 (тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 80 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 27 грудня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе