РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року 
м. Рівне

Справа № 569/24083/21
Провадження № 22-ц/4815/203/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:            
головуючий-суддя – Шимківа С.С.,
суддів: – Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,
секретар судового засідання – Ковальчук Л.В.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідачі – Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк",
– ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1  – адвокатом Пузирком Олександром Олександровичем на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2024 року (ухвалене у складі судді Тимощука О.Я.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки № 101/08/І-Ф від 18.06.2008 року, стягнення моральної шкоди, –

       в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки № 101/08/І-Ф від 18.06.2008 року, стягнення моральної шкоди.
Позов обґрунтовувала тим, що 18 червня 2008 року між ВАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 101/08/Г-Ф, який забезпечує вимогу іпотекодержателя за кредитним договором № 101/08/ К-Ф від 18 червня 2008 року підписаного між ВАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_2 ..
На час укладення договору іпотеки вона особисто не була знайома з ОСОБА_2 . За декілька днів до підписання договору іпотеки її та чоловіка ОСОБА_3 познайомив з ОСОБА_2 . ОСОБА_4 , який представив його як директора ППФ "Котигорошко".
Після знайомства ОСОБА_2 запропонував їй з чоловіком бути його поручителем, надавши в іпотеку квартиру, оскільки на той час у нього не було заставного майна для отримання кредиту, але є доходи і стабільний заробіток, що може бути джерелом погашення кредиту.
При цьому, ОСОБА_2 пред`явив довідку з місця роботи, згідно якої він отримує заробітну плату після відрахувань у сумі більше 6 000 грн. в місяць. На той час ця сума була еквівалентна приблизно 1200 доларів США.
ОСОБА_2 повідомив, що таку довідку разом з іншими документами в "пакеті" він надав Банку та порадив звернутися до банку для підтвердження цієї обставини. 
При відповідному зверненні, працівники банку підтвердили цю інформацію.
Вироком Гощанського районного суду Рівненської області у кримінальній справі № 1-15/2011 від 06 квітня 2012 року, який набрав законної сили встановлено, що ОСОБА_2 , працюючи на посаді директора приватного підприємства фірми "Котигорошко", будучи службовою особою, з метою отримання кредиту в червні 2008 року вчинив службове підроблення, підписавши та завіривши печаткою підприємства довідку за № 38 від 12 червня 2008 року, яка містила завідомо неправдиву інформацію про його доходи за грудень 2007 року - травень 2008 року і, яка була подана ним в Рівненську філію ВАТ АБ "Укргазбанк" для підтвердження його платоспроможності.
Знаючи ці обставини, вона ніколи не погодилася б надати в іпотеку квартиру для забезпечення позики, оскільки джерел погашення кредиту у ОСОБА_2 не було.
ОСОБА_2 , увійшовши в довіру обманув її та чоловіка щодо розміру заробітної плати, що вплинуло на її рішення надати в іпотеку квартиру.
Внаслідок обману, що призвело до покладення на неї обов`язків нести фінансову відповідальність, їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 150 000 грн.
Просила суд визнати недійсним договір іпотеки № 101/08/І-Ф від 18 червня 2008 року, укладений між ВАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_1 з моменту його укладення та стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 150 000 грн, а також покласти на нього судові витрати.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки № 101/08/І-Ф від 18.06.2008 року, стягнення моральної шкоди відмовлено.
Рішення мотивовано недоведеністю позовних вимог. Судом встановлено, що договір іпотеки позивачем було підписано вільно, без примусу, з власної згоди.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Пузирка О.О. оскаржила його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що квартира АДРЕСА_1 була надана подружжям ОСОБА_5 в іпотеку внаслідок обману зі сторони ОСОБА_2 та працівників банку.
Використання ОСОБА_2 фіктивної довідки про його значні доходи безумовно вплинуло на рішення ОСОБА_1 надати в іпотеку квартиру без будь-яких ризиків.
У рішенні Рівненського міського суду у даній справі не наведено жодного аналізу наданих позивачем суду доказів, які вказують на те, що договір іпотеки був укладений ОСОБА_1 з банком внаслідок обману зі сторони працівників банку та ОСОБА_2 ..
Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове – про задоволення позову.
13 січня 2025 року ПАТ АБ "Укргаззбанк" подано відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність рішення суду.
Вказує, що договір іпотеки було підписано позивачкою вільно, без примусу, з власної згоди. Вироком Гощанського районного суду по справі № 1-14\5/2011 від 06.04.2012 року встановлено факт скоєння ОСОБА_2 службового злочину, який не вплинув на подальші цивільно-правові відносини між позичальником, майновим поручителем та банком.
На даний час кредитний договір № 101/08/К-Ф від 18.06.2008 року не розірваний, не припинений, не визнаний недійсним.
Просить про залишення оскаржуваного рішення без змін, а апеляційної скарги – без задоволення. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 18 червня 2008 року між ВАТ АБ "Укргазбанк" (банк) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено кредитний договір № 101/08/К-Ф згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 61000 доларів США на строк з 18 червня 2008 року по 16 червня 2028 року або по день зазначений в п. 1.5 та/або в п. 3.3.11 цього договору, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,8 % річних (а.с. 13, том 1).
Того ж дня, між ВАТ АБ "Укргазбанк" (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець), на забезпечення вимог іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору № 101/08/К-Ф, укладено договір іпотеки № 101/08/І-Ф від 18.06.2008 року, предметом якої є нерухоме майно – двохкімнатна квартира, загальною площею 45,0 м. кв, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири (бланк ВВМ № 134078), посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. за реєстровим № 3191 від 13.09.2004 року та зареєстрованого КП РМБТІ за реєстраційним № 6545946 (а.с. 21, том 1).
Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки та стягнення моральної шкоди, позивачка обґрунтовувала заявлені позовні вимоги тим, що ОСОБА_2 з метою отримання кредиту та забезпечення його повернення за рахунок предмета іпотеки свідомо ввів її в оману, надавши фіктивну довідку про його дохід.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).
Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною першою та третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У статті 216 ЦК України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, – відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. 
Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі – вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).
Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями сторони правочину.
Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.
Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 та у постанові Верховного Суду від 11 січня 2020 року у справі № 761/22687/17 (провадження № 61-6502св19), від 04.06.2019р. у справі № 3911/1171/18.
Уявлення про справжню волю може існувати тільки в особи, яка помилялася, а зовнішньому сприйняттю це може бути взагалі недоступно. 
Тому тільки сторона правочину, яка його вчинила під впливом обману, може ставити під сумнів неправильне формування волі за наявності обману та оспорювати на цій підставі вчинений нею правочин.
Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини якщо інше не встановлено законом.
Вироком Гощанського районного суду Рівненської області від 06 квітня 2012 року у справі № 1-15/2011 визнано ОСОБА_2 винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі, строком на два роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на один рік (а.с. 40, том 1).
У вироку встановлено, що ОСОБА_2 , працюючи на посаді директора приватного підприємства фірми "Котигорошко", будучи службовою особою, з метою отримання кредиту в червні 2008 року вчинив службове підроблення, підписавши та завіривши печаткою підприємства довідку за № 38 від 12 червня 2008 року, яка містила завідомо неправдиву інформацію про його доходи за грудень 2007 року – травень 2008 року і яка була подана ним в Рівненську філію ВАТ АБ "Укргазбанк". Кредит у розмірі 61 000 доларів США, що на момент його отримання становило 296 112 грн 30 коп, він не повернув, чим спричинив тяжкі наслідки. 
Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 винним себе у вчиненні злочину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся.
Як вбачається зі змісту копії ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2024 року у справі № 569/2872/24 1-кп/569/1294/24 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12022181010002383 від 01.12.2022 року за ч. 2 ст. 366 КК України з підстав, передбачених пунктом 3-1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності допитаний в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що 08.06.2008 року він уклав з ПАТ АБ "Укргазбанк" кредитний договір № 101/08/К-Ф, згідно якого отримав позику на споживчі цілі в розмірі 61000 доларів США. Для отримання кредиту ним була надана фіктивна довідка про доходи № 38 від 12.06.2008 року з місця роботи про те, що його заробітна плата складає 6328,84 грн. на місяць, що на той час становило по курсу НБУ більше 1 тис дол. США.
Вищевказану довідку він не брав з місця роботи ППФ "Котигорошко". Довідку, разом з іншими документами в пакеті отримав від працівників АТ "Укргазбанку", які порадили та розрахували суму довідки про доходи.
Саме ця довідка і переконала ОСОБА_3 на відсутність ризиків для забезпечення повернення кредиту надати в іпотеку квартиру.
Під час розгляду цивільної справи № 569/2923/13-ц Рівненським міським судом ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що довідка про доходи була складена та надрукована в приміщенні "Укргазбанку" працівником банку, який без підтверджуючих документів вказав такий розмір доходів, який дозволяв банку видати кредит в сумі 61000 дол. США (а.с. 59-60).
Таким чином, з матеріалів справи вбачається недобросовісність дій відповідача ОСОБА_2 та працівників банку під час укладення кредитного договору № 101/08/К-Ф та оспорюваного іпотечного договору 101/08/І-Ф від 18.06.2008 року, за встановлених судом обставин.
Загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) міститься висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. 
У справі встановлено порушення сторонами спірних правовідносин – як ОСОБА_2 так ПАТ "Укргазбанку" вимог добросовісності цивільних правовідносин.
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання недійсним договору іпотеки № 101/08/І-Ф від 18.06.2008 року підлягає до задоволення, оскільки позивачкою доведено наявність умислу у діях ОСОБА_2 на введення її в оману, з метою укладення оспорюваного договору іпотеки № 101/08/І-Ф від 18.06.2008 року, а саме подання завідомо неправдивих відомостей про його дохід та замовчування його реального фінансового стану, у зв`язку з чим вона вступила у невигідні для неї правовідносини.
Незважаючи на те, що ОСОБА_2 не є стороною оспорюваного договору, обставина, щодо якої позивачку введено в оману – реальний майновий стан позичальника є обставиною, яка має істотне значення у спірних правовідносинах, оскільки підтверджує платоспроможність боржника у кредитних правовідносинах, та вказує на можливість повернення ним отриманого кредиту, а повідомлення ним достовірних відомостей унеможливило б як укладення основного зобов`язання, так і виникнення акцесорного, дійсність якого є предметом розгляду у цій справі.
Окрім того, згідно п. 7.7. оспорюваного договору іпотеки цей договір є невідємною частиною кредитного договору.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права є ефективним, а рішення суду про визнання недійсним договору іпотеки № 101/08/І-Ф від 18 червня 2008 року, укладеного між ВАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_1 забезпечить реальне відновлення порушеного права.
Окрім позовної вимоги про визнання недійсним договору іпотеки, ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої його незаконними діями.
Позивачкою доведено виникнення у неї права на відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_2 , що полягала у введені її в оману, належне їй нерухоме майно - двохкімнатна квартира, загальною площею 45,0 м. кв, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 було передано в іпотеку, вона втратила правомочність розпорядження цим майном: на квартиру накладено арешт та зареєстровано організатором електронних торгів ДП "СЕТАМ" для реалізації.
Спричинена ОСОБА_1 внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 моральна шкода виразилася: у душевних стражданнях, нервовому напруженні, тривозі, почутті вини перед дітьми, необхідності уникнення родинних зустрічей.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Виходячи з обставин справи та вимог розумності і справедливості до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає 50 000 грн – на відшкодування завданої їй моральної шкоди.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України встановлена позовна давність тривалістю у три роки.
Згідно правил ст. 264 ЦПК Україн и перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку . Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
10 січня 2018 року ОСОБА_2 написав для ОСОБА_1 розписку із зобов`язанням погасити борг перед Банком в повному обсязі в термін до 01 рудня 2018 року (а.с. 48, том 1).
Написанням розписки ОСОБА_2 перервав строк позовної давності у справі, який розпочав свій перебіг заново – 01 грудня 2018 року.
Отже, звернення ОСОБА_1 з позовом 25.11.2021 року відбулося у межах строку позовної давності.
Вирішуючи спір, місцевий суд у своєму рішенні зазначив, що оспорюваний договір позивачка уклала внаслідок помилки у той час, коли позовні вимоги зводяться до визнання договору іпотеки недійсним внаслідок обману (а.с. 108 т. 2).
Ураховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки № 101/08/І-Ф від 18.06.2008 року, стягнення моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позовна заява  ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, до стягнення з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на користь  ОСОБА_1 підлягає 908 грн – судового збору, сплаченого нею за розгляд судом першої інстанції позовної вимоги немайнового характеру, а з  ОСОБА_2 – 349,65 грн – пропорційно розміру задоволених вимог майнового характеру.
Оскільки апеляційна скарга  ОСОБА_6 підлягає до часткового задоволення, до стягнення з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на її користь підлягає 1362 грн – судового збору, сплаченого нею за розгляд справи судом апеляційної інстанції (позовна вимога немайнового характеру), а з  ОСОБА_2 – 749 грн 25 коп (пропорційно розміру задоволених вимог майнового характеру). 
На підставі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, п. 6 ст. 3, п. 2 ч. 2 ст. 16, ст. 23, ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203, ч. 1, 3 ст. 215, ст. 216, ст. 229-233 ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1  – адвокатом Пузирком Олександром Олександровичем задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2024 року скасувати.
Позов  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки № 101/08/І-Ф від 18.06.2008 року, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати недійсним договір іпотеки № 101/08/І-Ф від 18 червня 2008 року, укладений між ВАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_1 з моменту його укладення.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 грн – на відшкодування завданої їй моральної шкоди.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на користь ОСОБА_1 908 грн – судового збору, сплаченого нею за розгляд судом першої інстанції та 1362 грн - судового збору, сплаченого за перегляд справи апеляційним судом.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 349 грн 65 коп – судового збору, сплаченого нею за розгляд судом першої інстанції та 749 грн 25 коп - судового збору, сплаченого за перегляд справи апеляційним судом.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 07 лютого 2025 року.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.

Судді:                                                                 Боймиструк С.В.

                Гордійчук С.О.