ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 лютого 2025 року
м. Київ
 
справа № 759/20897/21
провадження № 61-9004св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року в складі колегії суддів Мостової Г. І., Березовенко Р. В.,                        Лапчевської О. Ф.,
 
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заяви
 
У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (далі - ТОВ «Дебт Форс») звернулося до суду з заявою, в якій просило: замінити стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт капітал») на правонаступника - ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого листа в справі
№ 759/20897/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 26202966060282
(№ 95126340000).
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
14 листопада 2023 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва задоволено заяву ТОВ «Дебт Форс» про заміну стягувача його правонаступником.
Замінено стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на правонаступника - ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа в справі № 759/20897/21 про стягнення ОСОБА_1 на користь                                 ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором                                          № 26202966060282 (№ 95126340000).
22 травня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що первісний кредитор вибув з підстав відступлення вимоги, а до нового кредитора перейшли усі його права, тому наявні підстави для задоволення заяви про заміну ТОВ «Вердикт Капітал» його правонаступником - ТОВ «Дебт Форс». ОСОБА_1 посилався на те, що угода факторингу не мала на меті встановлення реальних правових наслідків. Проте наявні в матеріалах справи договори про відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за договором-анкетою про відкриття та комплексне касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №95126340000 від 25 січня 2019 року недійсними у встановленому порядку не визнавалися, а тому їх правомірність презюмується. Посилаючись на те, що оскаржувана ухвала сприяє розкриттю банківської таємниці,  ОСОБА_1 не обґрунтував, яким чином розкривається така банківська таємниця в контексті того, що законодавством визначено порядок та підстави вирішення судом питання про заміну сторони у виконавчому провадженні, за результатом чого постановляється ухвала.
Короткий зміст вимог касаційної скарги  
 
21 червня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду
від 22 травня 2024 року, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ «Дебт Форс» про заміну стягувача.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що він не отримував відзив ТОВ «Дебт Форс» на його апеляційну скаргу, що обмежило його в процесуальних правах щодо надання відповіді на відзив. Також суд незаконно відмовив йому в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на службі в Збройних Силах України, чим порушив його право на доступ до правосуддя та принцип рівності сторін. 
Апеляційний суд не дослідив, чи можливе відступлення права вимоги за договором, предметом якого є відкриття й розрахунково-касове обслуговування поточного рахунку, на користь ТОВ «Дебт Форс», а не банку з відповідною ліцензією. Суд не дослідив питання щодо наявності необхідної ліцензії для того, щоб вступити в права за договором-анкетою.
Позиція інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року в справі № 759/20897/21 позов ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за договором-анкетою про відкриття та комплексне касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування  № 95126340000                    від 25 січня 2019 року в розмірі 74 606,59 грн.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» судовий збір в сумі 2 270 грн, а також понесені витрати на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року змінено рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» витрати на правничу допомогу в розмірі                     9 500,00 грн.
В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року залишено без змін.
На виконання указаного рішення суду Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчі листи.
10 лютого 2023 року приватним виконавцем Кошарським О. В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 759/20897/21.
09 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» укладений договір № 09-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Кампсіс Фінанс», а ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, зокрема за кредитним договором № 26202966060282 (№ 95126340000).
11 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладений договір № 11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило ТОВ «Дебт Форс», а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, зокрема за кредитним договором № 26202966060282 (№ 95126340000).
Позиція Верховного Суду
 
Касаційне провадження в справі відкрито з підстав, передбачених частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.
 
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.  
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
 
Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
 
У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частини перша, друга, п`ята статті 442 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 15 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 201/16014/13-ц вказано, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Під час вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.
 
Тобто, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. Під час вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах.
 
Отже, перехід процесуальних прав і обов`язків у справі, виконавчому провадженні до процесуального правонаступника безпосередньо залежить від переходу до нього матеріальних прав та обов`язків, зокрема права вимоги у зобов`язанні внаслідок його відступлення.
 
У справі, яка переглядається, встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року в справі № 759/20897/21 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за договором-анкетою про відкриття та комплексне касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування  № 95126340000                    від 25 січня 2019 року в розмірі 74 606,59 грн.
 
На підставі договору про відступлення права вимоги від 11 травня 2023 року ТОВ «Дебт Форс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги щодо осіб, які є боржниками ТОВ «Вердикт Капітал», зокрема до   ОСОБА_1 , у зв`язку із чим товариство просило замінити стягувача у виконавчому провадженні.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно із статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Отже, установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб щодо вчинення чи невчинення дій стосовно його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.
Оскільки рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого                          2022 року набрало законної сили, тому є обов`язковим до виконання відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України; судом видано виконавчий лист на виконання цього судового рішення та відкрито виконавче провадження за ним, внаслідок чого заявник просив здійснити заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано задовольнив заяву ТОВ «Дебт Форс». 
Заявник посилається на те, що апеляційний суд не дослідив, чи можливе відступлення права вимоги за договором, предметом якого є відкриття й розрахунково-касове обслуговування поточного рахунку, на користь ТОВ «Дебт Форс», а не банку з відповідною ліцензією. Суд не дослідив питання щодо наявності необхідної ліцензії для того, щоб вступити в права за договором-анкетою.
Верховний Суд вважає безпідставними наведені доводи, адже договір про відступлення права вимоги від 11 травня 2023 року в судовому порядку недійним не визнавався, презупмція його дійсності не спростована (стаття 204 ЦК України), а тому він є доказом правонаступництва ТОВ «Дебт Форс» щодо прав кредитора в матеріальних правовідносинах і становить підставу процесуального правонаступництва. 
Безпідставними є доводи касаційної скарги  ОСОБА_1 про те, що суд незаконно відмовив йому в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на службі в Збройних Силах України, чим порушив його право на доступ до правосуддя та принцип рівності сторін.
Пунктом 10 частини другої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Розумність строків розгляду справи судом (своєчасність) означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або розгляд і вирішення справи в найкоротший строк, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів осіб або встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню судочинства.   
Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб (частина третя статті 442 ЦПК України). 
Відповідно до частини першої статті 371 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
ОСОБА_1 у заяві про відкладення розгляду справи в апеляційному суді зазначав, що він проходить військову службу та матиме змогу піти у відпустку та взяти участь у судовому засіданні лише у другому півріччі 2024 року.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в апеляційному суді, тому з урахуванням статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги частини другої статті 372 ЦПК України, апеляційний суд визнав неявку ОСОБА_1 в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Верховний Суд не вбачає порушень процесуального закону апеляційним судом, оскільки стаття 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини (далі - Конвенція) та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини  (рішення в справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України»  від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня                       2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) визначено три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.
У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції майном є присуджені судом виплати.
Неспроможність державних органів надати заявнику майно, присуджене йому згідно з остаточним рішенням суду, становить втручання, несумісне з гарантіями, закріпленими в пункті 1 статті 1 Першого протоколу (рішення в справі  «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року).
Відкладення на невизначений час розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження в справі, де на користь стягувача присуджено судовим рішенням кошти, призведе до втручання в право ТОВ «Дебт Форс» на мирне володіння майном, тому Верховний Суд вважає обґрунтованим висновок апеляційного суду щодо відмови у відкладенні розгляду справи та про те, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Крім того, заявник не був позбавлений процесуальної можливості брати участь у розгляді справи через представника. 
ОСОБА_1 зазначає він не отримував відзив ТОВ «Дебт Форс» на його апеляційну скаргу, що обмежило його в процесуальних правах щодо надання відповіді на відзив. 
Такі доводи є безпідставними, адже відзив ТОВ «Дебт Форс» на апеляційну скаргу надсилався на адресу ОСОБА_1 , яка, зокрема, вказана ним адресою листування в касаційній скарзі (т. 2, а. с. 126). 
Заперечення щодо задоволення заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_1 сформулював у поданій ним апеляційній скарзі й такі доводи детально розглянуті й спростовані апеляційним судом. 
Інші доводи касаційної скарги на правильність постанови апеляційного суду не впливають та її не спростовують.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.  
 
Щодо судових витрат
 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). 
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 389, 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | О. М. Ситнік     В. М. Ігнатенко      І. М. Фаловська