ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 703/3729/21		
Провадження № 22-ц/821/143/25		
Категорія:  304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Гладиш О.Ю.

учасники справи: 
позивач:  Акціонерне товариство «Альфа Банк», перейменованого, в подальшому, в АТ «Сенс Банк», 
представник позивача: адвокат Луньова Анна Геннадіївна,
відповідач:  ОСОБА_1 ,
представник відповідача: адвокат Примак Володимир Андрійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкасиапеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» ( перейменованого «Альфа Банк»)  - адвоката Луньової Анни Геннадіївни на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 15 серпня 2024 року(ухваленого під головуванням судді Демчика Р.В. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення складено 22 серпня 2024 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

16 листопада 2021 року АТ «Альфа Банк» , в подальшому, перейменованого в АТ «Сенс Банк» звернулося до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 ( на момент укладення договору ОСОБА_2 ) уклали кредитний договір №898/06-034-939. 
Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк», правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа Банк», правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15.10.2019 .
Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит у сумі 26 350 доларів США.
Відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту. 
У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, зазначає позивач, відповідач станом на 05.10.2021 має заборгованість у розмірі 7 211,02 доларів США, яка складається із: 5 862,42 доларів США  - заборгованості за кредитом, 1 348,60 доларів США - заборгованість за відсотками.
З урахуванням наведеного, банк просить суд прийняти рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 7 211,02 доларів США, встановити подальші нарахування відповідно до умов кредитного договору до моменту виконання рішення суду, а також стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 2 874,19 грн. 

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2021 року цивільну справу №703/3739/21, 2/703/1719/21 для розгляду по суті направлено до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 лютого 2022 року відкрито провадження у даній справі і призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2024 року в задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач за рахунок предмета іпотеки задовольнив свою вимогу за основним зобов`язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса, який був виконаний відповідачем.
Відмовляючи в задоволенні клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції виходив із того, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності та враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову по суті, суд не вирішує питання щодо застосування строку позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 11 листопада 2024 року через засоби поштового зв`язку, представник АТ « Сенс Банк» (перейменованого АТ Альфа Банк» - адвокат Луньова А.Г., вважаючи оскаржуване рішення незаконним, прийнятим при невірному застосуванні судом норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що стягнення на предмет іпотеки не зверталось, предмет іпотеки і надалі перебуває у власності відповідачки, жодних доказів зворотнього матеріали справи не містять.
Кредитором було отримано виконавчий напис, але його часткове виконання фактично здійснювалось не шляхом звернення на предмет іпотеки, а шляхом вчинення часткового погашення визначеної написом заборгованості.
Виконавчий напис вчинено на договорі іпотеки, а не на кредитному договору, де його предметом є звернення стягнення на предмет іпотеки, а не стягнення заборгованості.
При цьому, відповідно до сталої судової практики Верховного Суду, стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) не вважається подвійним стягненням.
Вказує, що наявність виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, який не був виконаний у повному обсязі, не перешкоджає кредитору звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості.
Вважає безпідставними посилання відповідача, що виконавчий напис є повністю виконаним, адже валютою кредитування у даних правовідносинах є долар США, заборгованість у виконавчому написі про звернення стягнення виражена у доларах США з еквівалентом у національній валюті: «За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна пропоную задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі розміром 18 559 доларів США 00 центів, що згідно курсу НБУ станом на 17.02.2011 становить 147 390, 01 грн».
Зазначає, що у виконавчому написі розмір заборгованості вказаний саме в іноземній валюті і додатково зазначено еквівалент у національній валюті станом на день розрахунку.
Валюта кредитування сторонами не змінювалась, отже відсутні підстави вважати, що сплата лише гривневого еквіваленту є належним виконанням зобов`язання.
Вказує, що кредитний договір укладений в валюті долар США, додаткових угод про зміну валюти кредитування укладено не було, а тому і виконуватись зобов`язання мають у доларах США.
Щодо заяви про застосування позовної давності, зазначає, що останній платіж відповідачем здійснено 31.01.2020, то з урахуванням фактів неодноразового переривання перебігу позовної давності, саме з дати останнього платежу розпочався перебіг строку позовної давності, позов був поданий у жовтні 2021 року, а тому позовні вимоги пред`явлені в межах трирічного строку позовної давності.
Розмір та наявність заборгованості підтверджується розрахунком та виписками по особових рахунках відповідача, які наявні в матеріалах справи. 

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 19 лютого 2025 року, представник відповідача адвокат Примак В.А., вважаючи доводи апеляційної скарги банку необгрунтованими, а рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив поновити строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу, відмовити в задоволенні апеляційної скарги банку , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.12.2005 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №898/06-034-939. 
Згідно п.1.1 договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 26 350 доларів США зі сплатою 12,75 % річних.
Пунктом 1.1.1 договору,  визначений порядок  погашення суми основної заборгованості: починаючи з 26 по 28 число кожного місяця позичальник сплачує банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 147,00 доларів США для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості за кредитом та процентів. Останній платіж повинен бути здійснено до 25.12.2020.
Відповідно до п.1.3. договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає в день укладання цього договору - з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, для придбання якого, згідно з п.1.2. цього договору, надається кредит, заставною вартістю 156 550,00 грн.
Відповідно до п.п. 3.3.9, 3.3.10 п.3.3. позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.2.4.2.5 цього договору; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному у п.1.1 договору.
У відповідності до п.4.5 договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків визначених до п.п. 3.3.9, 3.3.10 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час користування кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила прізвище на ОСОБА_3 , що підтверджується копією паспорта громадянина України від 17.08.2017.
З 01.06.2011 зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .
Як вбачається з розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_4 кредитної заборгованості за кредитним договором №898/06/-034-939 від 28.12.2005, заборгованість ОСОБА_4 станом на 05.10.2021 становить: заборгованість за кредитом – 5 862,42 доларів США, що є еквівалентом 155 777, 40 грн; сума заборгованості за відсотками – 1 348,60 доларів США, що є еквівалентом 35 835,27 грн; загальна сума заборгованості 7 211,02 доларів США, що є еквівалентом 191 612,67 грн.
Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укросцбанк», правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Уксоцбанк», а саме з 15.10.2019.
       Також судом встановлено, що 28.12.2005 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №Ід 898/06-034-939.
Згідно п.1.1. договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту №898/06-034-939 від 28.12.2005, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, наступне нерухоме майно; квартиру АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності.
Пунктом 1.2. договору передбачено, що вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 156 550,00 грн.
Відповідно до п.1.5. договору іпотекою за цим договором також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування витрат, пов`язаних із зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмета іпотеки, витрат на страхування предмета іпотеки, збитків, завданих порушенням умов цього договору.
Відповідно до п. 2.4.3. договору, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до п. 4.1 договору, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до п. 4.5. договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса.
25.03.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. вчинено виконавчий напис № 1065, яким звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 . 
Згідно іпотечного договору № Ід 898/06-034-939, посвідченого 28.12.2005 Веліковою Н.А., приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, та зареєстрованого в реєстрі за №8964, зазначене нерухоме майно передане ОСОБА_2 і в іпотеку Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Уксоцбанк») в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №898/06-034-939 від 28.12.2005, укладеним між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», строк платежу за яким настав 17.02.2011.
Строк, за який проводиться стягнення: з 16.06.2010 по 17.02.2011.
За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії ПАТ «Уксоцбанк» в сумі розміром 18 559 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 17.02.2011 становить 147 390 грн, яка є сумою заборгованості за кредитом.
Також судом встановлено, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Горбатюк В.П. від 30.06.2016, виконавчий напис №1065 від 25.03.2011 повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно квитанції від 18.03.2013 вбачається, що ОСОБА_2 сплатила ПАТ «Укрсоцбанк» 15 000,00 грн, в рахунок погашення заборгованості по виконавчому напису №1065 від 25.03.2011.
Згідно квитанції №1008579 від 10.06.2013 вбачається, що ОСОБА_2 сплатила ПАТ «Укрсоцбанк» 1 000,00 грн, в рахунок погашення заборгованості по виконавчому напису №1065 від 25.03.2011.
Згідно квитанції №7736901 від 11.05.2012 вбачається, що ОСОБА_2 сплатила ПАТ «Укрсоцбанк» 120 000,00 грн, в рахунок погашення заборгованості по виконавчому напису №1065 від 25.03.2011.
Згідно квитанції №10527990 від 27.08.2013 вбачається, що ОСОБА_2 сплатила ПАТ «Укрсоцбанк» 700,00 грн, в рахунок погашення заборгованості по виконавчому напису №1065 від 25.03.2011.
Згідно квитанції №10836371 від 16.10.2013 вбачається, що ОСОБА_2 сплатила ПАТ «Укрсоцбанк» 2 000,00 грн, в рахунок погашення заборгованості по виконавчому напису №1065 від 25.03.2011.
Згідно квитанції №11591672 від 27.02.2014 вбачається, що ОСОБА_2 сплатила ПАТ «Укрсоцбанк» 2 000,00 грн, в рахунок погашення заборгованості по виконавчому напису №1065 від 25.03.2011.
Згідно квитанції №11747266 від 28.03.2014 вбачається, що ОСОБА_2 сплатила ПАТ «Укрсоцбанк» 1 000,00 грн, в рахунок погашення заборгованості по виконавчому напису №1065 від 25.03.2011.
Згідно квитанції №12183097 від 27.06.2014 вбачається, що ОСОБА_2 сплатила ПАТ «Укрсоцбанк» 1 000,00 грн, в рахунок погашення заборгованості по виконавчому напису №1065 від 25.03.2011.
Згідно квитанції №12036100 від 28.05.2014 вбачається, що ОСОБА_2 сплатила ПАТ «Укрсоцбанк» 1 200,00 грн, в рахунок погашення заборгованості по виконавчому напису №1065 від 25.03.2011.
Згідно квитанції №12839296 від 27.10.2014 вбачається, що ОСОБА_2 сплатила ПАТ «Укрсоцбанк» 2 800,00 грн, в рахунок погашення заборгованості по виконавчому напису №1065 від 25.03.2011.
Згідно квитанції №12434411 від 27.08.2014 вбачається, що ОСОБА_2 сплатила ПАТ «Укрсоцбанк» 1 600,00 грн, в рахунок погашення заборгованості по виконавчому напису №1065 від 25.03.2011.
На виконання виконавчого напису нотаріуса, яким запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі розміром 18 559 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 17.02.2011 становить 147 390,00 грн, яка є сумою заборгованості за кредитом, відповідачем сплачено 148 300,00 грн.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.  Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Звертаючись до суду із позовом, АТ « Альфа –Банк», як на підставу своїх порушених прав послалося на те, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору кредиту утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.
Як передбачено частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Згідно зі статтями 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу – до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами – стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.
Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором, у тому числі і випадку, передбаченому частиною другою ст. 1050 ЦК України, позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.
Згідно з частинами першою–третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс».
Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог – покладається на відповідача.
Як вбачається із матеріалів справи, 28.12.2005 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №898/06/-034-939, за умовами якого остання отримала грошові кошти в сумі 26 350 доларів США зі сплатою 12,75 % річних.
З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 28.12.2005 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №Ід 898/06-034-939.
Згідно п.1.1. договору іпотеки іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту №898/06-034-939 від 28.12.2005, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності.
Пунктом 1.2. договору передбачено, що вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 156 550,00 грн.
Пунктом 2.4.3 договору іпотеки визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель може задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до п. 4.5. договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Також судом встановлено, та не заперечується позивачем, що оскільки відповідачка належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором від 28.12.2005, банк звернувся до приватного нотаріуса і  25.03.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. вчинено виконавчий напис № 1065, яким звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .
На підставі виконавчого напису, було відкрито виконавче провадження.
В період з 2012 року по 2014 рік відповідачкою було сплачено кошти на погашення заборгованості у загальному розмірі 148 300,00 грн.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Горбатюк В.П. від 30.06.2016, виконавчий напис №1065 від 25.03.2011 повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».
В апеляційній скарзі банк вказує на безпідставність посилань відповідача, що виконавчий напис є повністю виконаним, адже валютою кредитування у даних правовідносинах є долар США, заборгованість у виконавчому написі про звернення стягнення виражена у доларах США з еквівалентом у національній валюті: «За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, пропоную задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі розміром 18 559 доларів США 00 центів, що згідно курсу НБУ станом на 17.02.2011 становить 147 390, 01 грн».
На спростування доводів банку, сторона відповідача зазначила, що банк реалізував своє право на повернення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку на підставі іпотечного договору і відповідач не зверталась до суду із позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа №1065, вчиненого 25.03.20211.
Також ОСОБА_1 вказала, що нею під час дії виконавчого провадження, здійснювались платежі на виконання виконавчого напису на загальну суму 148 300,00 грн, тому виконавчий напис є виконаним.
Перевіривши наведені сторонами доводи, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України іпотека є окремим видом застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (частина перша статті 7 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до частини першої статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватися як в судовому порядку за рішенням суду, так і позасудовому порядку за виконавчим написом нотаріуса.
Так, умовами кредитного договору та договору іпотеки передбачено позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання. Позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки вважається таким, що погашає всі вимоги кредитора до боржника, незалежно від того, чи перевищує вартість предмета іпотеки розмір вимог кредитора.
Під завершенням процедури позасудового врегулювання, якщо звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем, потрібно розуміти державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням.
У даній справі банк не набув права власності на предмет іпотеки, тому відсутні підстави вважати, що процедура позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки завершена, та банк за рахунок предмета іпотеки задовольнив свої вимоги за основним зобов`язанням.
Крім того, повернення виконавчого напису №1065 від 25.03.2011 стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», не свідчить про закриття виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням основного зобов`язання.
Помилковими є висновки суду першої інстанції, що позивач за рахунок предмета іпотеки задовольнив вимогу за основним зобов`язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Звертаючись до суду із даним позовом, банк в обґрунтування розміру заборгованості посилався на наявний в матеріалах справи розрахунок, відповідно до якого станом на 05.10.2021 заборгованість за кредитним договором складає 7 211,02 доларів США, яка складається із: суми заборгованості – 5 862,42 доларів США та суми заборгованості за відсотками – 1 348,60 доларів США.
В подальшому, під час розгляду справи в суді першої інстанції банком було надано виписки з особового рахунку відповідачки за період з 28.12.2005 по 29.12.2020, у якій відображено інформацію стосовно нарахованих і погашених процентів по кредиту за розрахунком та нарахованої і погашеної заборгованості за кредитним договором, які є належними та допустимими доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір і є первинними документами, оформленими відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
На підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором, під час дії виконавчого провадження, відповідачем були долучені копії квитанцій на загальну суму 148 300,00 грн.
Перевіривши надані банком розрахунки заборгованості та виписки по рахунку, судом апеляційної інстанції було встановлено, що за період 2011-2020 роки, відповідачем ОСОБА_1 у погашення процентів по кредитному договору було сплачено 10 935,56 доларів СШАта погашена заборгованість за кредитом в сумі 2 119,71 доларів США, а також перевіривши надані відповідачем копії квитанцій про сплату заборгованості, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем було виконано умови кредитного договору шляхом повернення заборгованості за основним кредитним договором.
Крім того, апеляційним судом для встановлення розміру сплачених відповідачем коштів під час виконання виконавчого напису, згідно долучених квитанцій, кошти з гривні було переведено у долари на час їх сплати.
Так, згідно квитанцій за період 2012-2014 роки відповідачкою було сплачено кошти у розмірі 148 300,00 грн, що в еквіваленті згідно курсу НБУ становить 18 185,50 доларів США.
За таких обставин, апеляційний суд встановив погашення відповідачем заборгованості за кредитом в повному обсязі, а тому відсутні підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості, тому у задоволенні позовних вимог у даній справі про стягнення кредитної заборгованості має бути відмовлено саме з цих підстав.
Висновки суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо застосування строку позовної давності є вірними.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи вище наведене, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, а тому його мотивувальну частину слід змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та необхідності зміни мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення щодо мотивів відмови у задоволенні позовних вимог  АТ «Сенс Банк» (перейменованого АТ «Альфа-Банк»). 
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки зміна мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення не призвела до іншого результату вирішення справи, то розподіл судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст.ст. 374,  376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» (перейменованого АТ «Альфа-Банк») - адвоката Луньової Анни Геннадіївни - задовольнити частково. 
Рішення  Придніпровського районного суду м.Черкаси від 15 серпня 2024 рокуу справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» ( перейменованого АТ «Сенс Банк» )  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                                                                  О.В. Карпенко

Судді                                                                                 О.М. Новіков

                                                                                       Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 24 лютого 2025 року/