Справа № 149/1291/24
Провадження № 22-ц/801/544/2025
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник  І. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року	Справа № 149/1291/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Берегового О. Ю. (судді – доповідача),
суддів: Панасюка О. С., Сала Т. Б.,
за участю секретаря судового засідання: Куленко О. В., 
учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»
відповідач: ОСОБА_1 
розглянув цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Ткаченко Тамари Володимирівни на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року, ухвалене місцевим судом за головування судді Олійника І. В., повний текст якого складений 24 грудня 2024 року, 

встановив:

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі – ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги мотивує тим, що 08 лютого 2023 року між сторонами за допомогою вебсайту (https://navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1152-6858. Даний кредитний договір разом із Правилами відкриття кредитної лінії, паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором відповідно до методики Національного банку України складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Кредитний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А8810, для підписання кредитного договору №1152-6858 від 08 лютого 2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами.
Відповідно до умов договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в розмірі 24000,00 грн, строком кредитування 300 днів, базовий період – 14 днів, із зниженою відсотковою ставкою 1,20% в день, стандартною відсотковою ставкою 1,50 % в день, комісія за видачу кредиту – 15% від суми кредиту. 
Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, що підтверджується довідкою про перерахування коштів та довідкою про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи. Вказані дії були вчиненні позивачем через партнера АТ КБ «Приватбанк» з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LigPay від 02 грудня 2019 року.
Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань, відповідач здійснила часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом здійснення платежів, зазначених у розрахунку заборгованості.
Однак відповідач всупереч умовам договору, не повернула в повному обсязі кредит, а також не виконала в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем навіть після спливу строку, встановленого в кредитному договорі. 
Станом на 20 березня 2024 року загальна заборгованість відповідача становить 123022,00 грн, з яких: 24000,00 грн – прострочена заборгованість за кредитом, 99022,00 грн – прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Разом з тим, позивач застосував до позичальника програму лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 14592,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 108430,00 грн.
З огляду на викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 108430,00 грн, з яких: 24000,00 грн – прострочена заборгованість за кредитом; 84430,00 грн – прострочена заборгованість за нарахованими відсотками, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1152-6858 від 08 лютого 2023 року в розмірі 108430,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту – 24000,00 грн, заборгованість за процентами – 84430,00 грн, а також стягнуто документально підтверджений розмір сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Ткаченко Т. В. подала апеляційну скаргу. Вважаючи оскаржуване рішення ухваленим за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 28896,00 грн, з яких: 24000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 4896,00 грн – заборгованість за процентами. Разом із тим, обґрунтовуючи доводи скарги адвокат вказує, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом у заявленому позивачем та задоволеному судом розмірі. Зазначає, що умови договору, якими визначений розмір відсотків за користування кредитом у 1,2% та 1,5% суперечать ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому є нікчемними. Відтак адвокат вважає, що договірні умови про встановлення процентів за користування кредитом відсутні, тому до нарахування процентів за користування кредитними коштами підлягають застосуванню норми ч. 1 ст. 1048 ЦК України, які за розрахунком адвоката становлять 4896,00 грн. 
04 лютого 2025 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ТОВ «Укр Кредит Фінанс» Мельник В. С., у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Викладаючи обставини укладення кредитного договору, аналізуючи зміст його умов, зазначає, що ОСОБА_1 не заперечує сам факт укладення договору та отримання грошових коштів, а підписуючи кредитний договір та додатки до нього погодилась та підтвердила ознайомлення з усіма його умовами. Крім того зазначає, що кредитний договір укладено до внесення змін у Закону України «Про споживче кредитування» та до набрання ним чинності, строк дії договору закінчився 05 грудня 2023 року та не продовжувався, а тому відсоткова ставка встановлена відповідно до вимог чинного законодавства. З наданого позивачем розрахунку заборгованості убачається, що він відповідає вимогам законодавства, є чітким, зрозумілим та узгоджуються з умовами кредитного договору, а проценти позивач нараховував протягом строку договору. Разом із тим, відповідач здійснювала часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, тобто вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору. 
06 лютого 2025 року представником відповідача – адвокатом Ткаченко Т. В. подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, де серед іншого зазначає, що визначена у договорі річна процентна ставка за користування кредитом значно перевищує річну облікову ставку НБУ, такі умови договору є вкрай невигідними для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та підпадають під визначення несправедливих. Разом із тим, обмеження денної процентної ставки розміром 1% внесенням змін до Закону України «Про споживче кредитування», що набули чинності після закінчення дії договору з відповідачем, то ця обставина не спростовує недобросовісності та несправедливості договірних умов. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції цілком відповідає.
Судом установлено, що 08 лютого 2023 року між сторонами за допомогою вебсайту (https://navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1152-6858. 
Даний договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А8810. Договір містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача: НОМЕР_1 , а також електронну адресу.
Відповідно до п. 11.1, 11.12 кредитного договору цей договір та Правила відкриття кредитної лінії разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомилася з Правилами на веб-сайті кредитодавця (https://navse.in.ua), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним. Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспорт споживчого кредиту, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (Графік платежів за договором) відповідно до Методики НБУ є додатками договору та невід`ємною його частиною.
За п. 2.1, 2.2 договору кредитодавець відкриває для позичальника невідновлювану кредитну лінію шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.
Згідно п. 4.1 договору розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту становить 24000,00 грн. Дата надання/видачі кредиту – 08 лютого 2023 року.
Відповідно до п. 4.2 договору, кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Ініціювання безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього договору, здійснюється кредитодавцем безпосередньо після укладення сторонами цього договору та надіслання позичальнику примірнику договору та додатків до нього у вигляді електронного документа. Кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця за належними реквізитами для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений позичальником при оформленні кредиту.
Відповідно до п. 1.1 кредитного договору базовий період сплати відсотків – це проміжки часу впродовж строку дії договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом та комісії за видачу кредиту. Кількість днів у базовому періоді вказана у розділі 4 цього договору.
Відповідно до п. 4.4. Договору, базовий період складає 14 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього Договору.
Відповідно до п. 4.3 кредитного договору тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована.
Відповідно до п.п. 4.5 - 4.6 кредитного договору, сплату процентів за користування кредитом та та комісії за видачу кредиту позичальник зобов`язаний здійснювати у визначені графіком платежів (який є додатком 3 до договору) дати, які є останніми днями відповідних базових періодів. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму виданого кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою ставкою).
Згідно з п. 4.7 кредитного договору, комісія за видачу кредиту становить 15.00% від суми виданого кредиту.
За п. 4.9 договору строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 05 грудня 2023 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Подовження строку кредитування є можливим виключно за взаємною згодою сторін в процесі реструктуризації кредитних зобов`язань позичальника.
Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору №4010 від 02 грудня 2019 року здійснено платіж №2213539315 від 08 лютого 2023 року у сумі 24000,00 грн на номер платіжної карти НОМЕР_1 за договором №1152-6858.
Вказані обставини також підтверджуються довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту №1152-6858 від 08 лютого 2023 року відносно ОСОБА_1 . 
Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за договором про відкриття кредитної лінії №1152-6858 від 08 лютого 2023 року станом на 20 березня 2024 року становить 123022,00 грн, з яких: 24000,00 грн – прострочена заборгованість за кредитом; 99022,00 грн – прострочена заборгованість за нарахованими відсотками.
Проте позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 108430,00 грн, з яких: 24000,00 грн – прострочена заборгованість за кредитом; 84430,00 грн – прострочена заборгованість за нарахованими відсотками.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеним позивачем укладення договору, а також перерахування коштів відповідачеві на виконання його умов. Зазначив, що в укладеному договорі його сторони погодили розмір процентів, які сплачуються в пільговий період, у базовий період, що відобразили у пунктах 4.4-4.6 договору. При цьому пункти договору є чіткими та зрозумілими. Відповідач підписала електронним підписом паспорт споживчого кредиту та таблицю обчислення загальної вартості кредиту, отже засвідчила те, що ознайомлена з умовами, погоджується з ними. Крім того, у довідці від 20 березня 2024 року позивач обрахував заборгованість за кредитом, процентами, що відповідає вказаним пунктам договору. Таким чином суд дійшов висновку, що сторонами договору визначено розмір процентів, строки і порядок їх сплати, відтак не вбачав підстав для застосування ч. 1 ст. 1048 ЦК України до спірних правовідносин. Судом також не встановлено підстав, визначених у ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», для визнання пунктів договору недійсними, як не встановлено і обмеження прав відповідача.
Із висновком суду першої інстанції належить погодитися з огляду на наступне.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно із ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Виходячи з вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених обставин справи вбачається, що 08 лютого 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1152-6858 (надалі кредитний договір). Договір був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А8810, про що свідчить його копія.
Факт укладення кредитного договору та отримання за договором кредитних коштів (кредиту) у визначеному договором розмірі відповідач не заперечує.
Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції представник відповідача вказує лише про нікчемність умов договору щодо нарахованих відсотків через їх невідповідність вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Однак такі доводи скарги на увагу не заслуговують, вони є неспроможними, з огляду на наступне.
Пунктом 5 розділу I Закону України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», доповнено частиною п`ятою статтю 8 цього Закону, яка передбачає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» було передбачено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Як вказувалось вище, за п. 4.9 кредитного договору строк договору є рівним строку кредитування, який закінчився 05 грудня 2023 року. 
Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Згідно ч. 5 ст. 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Ураховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 08 лютого 2023 року, тобто до набрання чинності цим Законом, а також те, що строк дії цього договору сторонами не продовжувався після набрання чинності указаним Законом, тому процента ставка нараховувалась відповідачем у відповідності до чинного законодавства, яке діяло до набрання чинності цим Законом і підстав нараховувати понижену проценту ставку у розмірі 1 % у позивача немає. Як відповідно і підстав для нарахування відсотків відповідно до положень ст. 1048 ЦК України.
З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ткаченко Тамари Володимирівни залишити без задоволення.
Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий  О. Ю. Береговий

Судді:  О. С. Панасюк

Т. Б. Сало